ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

08 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/263/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2026 року через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яким просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 262340029407 від 26.01.2026 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003, з 27.10.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 02.02.1982 по 17.06.1982 у Сватівському СТК РК ДОСААФ, період роботи з 29.07.1995 по 06.03.1998 у колгоспі (КСП) імені Мічуріна.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачка 09.12.2025 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 як особа, яка досягла 60 річного віку та має страхового стажу не менше 32 років.
Проте, на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії від 15.12.2025 № 262340029407 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону № 1058-IV через відсутність необхідного стажу роботи (згідно розрахунків відповідача мій загальний стаж складає 31 рік 07 місяців 19 днів).
При цьому відповідачем до страхового стажу не враховано періоди навчання з 02.02.1982 по 17.06.1982 згідно свідоцтва № НОМЕР_1 оскільки “відсутня інформація про присвоєння кваліфікації” (до страхового стажу не зараховано 00 років 04 місяців 14 днів); роботи з 29.07.1995 по 06.03.1998 у колгоспі (КСП) імені Мічуріна на посадах доярки та учетчика. (причини незарахування вказаного періоду до страхового стажу не містить).
Вважаючи рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 15.12.2025 №262340029407 незаконним, позивачка 05.01.2026 звернулась зі скаргою в порядку ст.105 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” до начальника головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, з вимогою скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 з 15.10.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 02.02.1982 по 17.06.1982 у Сватівському СТК РК ДОСААФ згідно свідоцтва № НОМЕР_1 від 17.06.1982 та роботи з 29.07.1995 по 06.03.1998 у колгоспі (КСП) імені Мічуріна на посадах доярки на учетчика.
Проте рішенням №1017/Ч-2000-26 про результати розгляду скарги від 03.02.2026 у задоволенні скарги відмовлено, а рішення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській №262340029407 від 26.01.2026 про відмову у призначенні пенсії, залишити без змін.
Вважаючи рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 26.01.2026 №262340029407 (яке було прийнято на заміну рішення від 12.01.2026 № 262340029407, яке в свою чергу було прийнято на заміну рішення від 15.12.2025 № 262340029407) змушена звернутись до суду із зазначеним позовом.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зверталась 09.12.2025 до територіальних органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за віком згідно ЗаконуУкраїни“Прозагальнообов`язковедержавнепенсійнестрахування”.
Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 із змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують екстериторіальний принцип призначення та перерахунку пенсій.
Головним управлінням розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення №262340029407 від 26.01.2026 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (вік заявниці 60 років).
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 . Головним управлінням прийнято рішення №262340029407 від 15.12.2025, від 12.01.2026 (на заміну рішення від 15.12.2025) та рішення від 26.01.2026 (на заміну рішення від 12.01.2026) про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача становить - 31 рік 07 місяців 19 днів.
Відповідно до пункту "е" статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон 1788), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.
Відповідно до пункту "д" статті 56 Закону 1788, до стажу роботи зараховується: навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі, клінічній ординатурі.
Оскільки ДОСААФ є громадською організацією, в зв`язку з чим, видане ним свідоцтво № НОМЕР_1 від 17.06.1982 про навчання не може бути підставою для зарахування страхового стажу.
Таким чином до страхового стажу не було зараховано період навчання з 02.06.1982 по 17.06.1982.
Відповідно до абзацу 3 статті 56 Закону 1788, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю - періоди роботи в колгоспі з 01.06.1982 по 10.10.1983 та з 13.06.1988 по 06.03.1998, оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум трудової участі в господарстві та відпрацьовані трудодні. Також відсутня інформація щодо реорганізації колгоспу «Мічуріна» в КСП ім. Мічуріна.
Таким чином, у Головного управління відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи в колгоспі з 01.06.1982 по 10.10.1983 та з 13.06.1988 по 06.03.1998 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_3 від 15.12.1983, оскільки відсутні відомості та документи про встановлений мінімум трудової участі в господарстві та відпрацьовані трудодні, оформлені належним чином.
Також відсутня довідка про перейменування колгоспу «Мічуріна» в КСП ім. Мічуріна.
Слід врахувати, що органами Пенсійного фонду не покладається відповідальність на позивача щодо порушення порядку заповнення трудової книжки підприємствами, установами, організаціями, а тільки, зазначаються правові наслідки за порушення порядку заповнення трудової книжки, зокрема, не зарахування періоду до страхового стажу.
Позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до органу Пенсійного фонду України із заявою про зарахування періоду роботи до страхового стажу за умови подання додаткових матеріалів на підтвердження періоду роботи.
Враховуючи зазначене, Головним управлінням прийнято Рішення про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, з наведених норм законодавства та досліджених обставин справи не може бути встановлено протиправності в діях Головного управління щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, дії Головного управління є правомірними, а позовні вимоги позивача необґрунтованими та не підтверджені будь-якими доказами.
Ухвалою суду від 13.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідив матеріали справи, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 09 грудня 2025 року звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України».
Рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.01.2026 № 262340029407, яке є остаточним та прийнятим в заміну інших рішень, відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування відмови зазначено, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 02.02.1982 по 17.06.1982 згідно зі свідоцтвом № НОМЕР_1 від 17.06.1982, оскільки не зазначено повне ім`я та по батькові особи, якій видано документ, в зв`язку з чим неможливо встановити його належність даній особі. Також до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 01.06.1982 по 10.10.1983 та з 13.06.1988 по 06.03.1998 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_3 від 15.12.1983, оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум трудової участі в господарстві та відпрацьовані трудодні. Також відсутня довідка про перейменування колгоспу «Мічуріна» в КСП ім.Мічуріна. Вік заявника: 60 років 01 місяць. Необхідний страховий стаж становить: не менше 32 років. Страховий стаж заявника: 31 рік 07 місяців 19 днів.
Позивач не погодившись з відмовою у призначені пенсії за віком, звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 9 Закону України № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із статтею 26 Закону України №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Частиною 1 статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону України № 1058-IV).
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі -Закон України № 1788-ХІІ).
Слід зазначити, що Закон України № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно з пунктом а статті 3 Закону України № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до статті 56 Закону України № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Аналіз вказаної норми вказує, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12 серпня 1993 року постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Так, при розгляді заяви про призначенні пенсії відповідачем до страхового стажу роботи позивача не зараховано, про що зазначено у оскаржуваному рішенні:
- період навчання з 02.02.1982 по 17.06.1982 згідно зі свідоцтвом № НОМЕР_1 від 17.06.1982, оскільки не зазначено повне ім`я та по батькові особи, якій видано документ, в зв`язку з чим неможливо встановити його належність даній особі;
- періоди роботи в колгоспі з 01.06.1982 по 10.10.1983 та з 13.06.1988 по 06.03.1998 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_3 від 15.12.1983, оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум трудової участі в господарстві та відпрацьовані трудодні. Також відсутня довідка про перейменування колгоспу «Мічуріна» в КСП ім.Мічуріна.
Щодо не зарахування відповідачем періоду навчання з 02.02.1982 по 17.06.1982 згідно зі свідоцтвом №125229 від 17.06.1982, оскільки не зазначено повне ім`я та по батькові особи, якій видано документ, в зв`язку з чим неможливо встановити його належність даній особі, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 8 Порядку № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до свідоцтва серії №125229 від 17.06.1982 позивачка навчалася у Сватівському СТК РК ДОСААФ за спеціальністю секретар-машиністка, присвоєно кваліфікацію секретар-машиністка з 02.02.1982 по 17.06.1982, у графі видано зазначено « ОСОБА_2 ». 
До того ж, судом встановлено, що свідоцтво містить печатки навчального закладу та засвідчено підписом уповноваженої особи, а також всі необхідні відомості про навчання, тому зазначено свідоцтво підлягає врахуванню при призначенні пенсії.
Крім того, не зазначення повного ім`я та по-батькові у свідоцтві про навчання не може бути єдиною та достатньою підставою для не врахування даного періоду навчання позивача до страхового стажу з урахуванням того, що відповідач не несе відповідальності за заповнення та оформлення свідоцтва про навчання.
Також суд ураховує, що зазначена довідка містить у собі рік народження позивачки, який співпадає з ріком народження, зазначеного в паспорті.
З огляду на наведене, відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період його навчання з 02.02.1982 по 17.06.1982.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 01.06.1982 по 10.10.1983 та з 13.06.1988 по 06.03.1998 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_3 від 15.12.1983, оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум трудової участі в господарстві та відпрацьовані трудодні та відсутня довідка про перейменування колгоспу «Мічуріна» в КСП ім.Мічуріна, суд зазначає наступне.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року за № 310 (далі - Положення №310).
Відповідно до пунктів 1, 2 Положень №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень №310).
Згідно з пунктом 6 Положень №310, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 8 Положень №310, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).
Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (пункт 13 Положень №310).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка колгоспника на ім`я позивача серії НОМЕР_3 від 15.12.1983 містить наступні записи:
- 01.06.1982 прийнята на роботу дояркою в колгосп ім. Мічуріна Сватівського району;
- 10.10.1983 звільнена за власним бажанням;
- 13.06.1988 прийнята на роботу дояркою в колгосп ім. Мічуріна;
- 01.12.1990 переведена учетчиком МТФ №1;
- 01.01.1995 переведена дояркою;
- 06.03.1998 звільнена за згодою сторін.
Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписом та печаткою колгоспу.
Разом з тим суд звертає увагу, що на сторінках 18-19 в розділі "трудова участь у суспільному господарстві" наявні відомості щодо фактично відпрацьованих трудоднів позивачем:
- за 1982 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 110, встановлений мінімум трудоднів - 100;
- за 1983 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 260, встановлений мінімум трудоднів - 260;
- за 1988 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 149, встановлений мінімум трудоднів - 149;
- за 1989 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 285, встановлений мінімум трудоднів - 260;
- за 1990 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 241, встановлений мінімум трудоднів - 240;
- за 1991 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 93, встановлений мінімум трудоднів - 26;
- за 1992 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 224, встановлений мінімум трудоднів - 224.
- за 1993 рік: д/о;
- за 1994 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 168, встановлений мінімум трудоднів – 168;
- за 1995 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 306, встановлений мінімум трудоднів – 236;
- за 1996 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 274, встановлений мінімум трудоднів – 236;
- за 1997 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 259, встановлений мінімум трудоднів – 236;
- за 1998 відсутні записи.
Суд звертає увагу на те, що вказані записи в трудовій книжці зроблено у хронологічній послідовності, відсутні ознаки підчисток та підробок, у відповідній графі наведені підстави для внесення відповідних записів. Крім того, записи засвідчені підписом відповідальної особи та скріплені печаткою підприємства.
Таким чином суд дійшов висновку, що з наданої позивачем при звернені до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком трудової книжки колгоспника можна встановити встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих вихододнів позивача за спірні періоди роботи, лише відсутні записи за період з 01.01.1998 по 31.12.1997, що є підставою не зарахування вказаного періоду до трудового та страхового стажу.
Щодо періоду роботи з 01.01.1998 по 06.03.1998 суд зазначає, що за вказаний період відсутня запис про кількість відпрацьованих трудоднів при встановленому мінімумі, що є доказом виконання трудових обов`язків працівником, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.
Натомість відповідачем при розгляді наданих позивачем документів та винесенні оскаржуваного рішення від 26 січня 2026 року № 262340029407 жодної оцінки вказаним записам трудової книжки не надано, чим порушено принцип офіційного з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання щодо призначення позивачу пенсії за віком.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому посилання відповідача на відсутність інформації про встановлений мінімум трудової участі позивача у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні не відповідає фактичним обставинам справи.
При цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі у колгоспі.
Крім того, необхідно зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
Також, суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, в тому числі зазначення нового найменування підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 607/7638/17.
Також, суд враховує, що відповідно до положень частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з частиною першою статті 101 Закону України № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області таким правом не скористалося.
Суд вважає за необхідне наголосити, що у разі, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірного періоду було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, натомість за обставинами справи відповідачем жодних дій вчинено не було.
На переконання суду, за наявності формальної підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком, законної мети такої відмови, яка спрямована на те, щоб відповідна пенсія була призначена тим особам, які мають на це законне право, в той же час позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в його право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
З огляду на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 01.06.1982 по 10.10.1983 та з 13.06.1988 по 31.12.1997 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 від 15.12.1983, а тому оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 26.01.2026 № 262340029407 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.01.2026 № 262340029407 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.12.2025 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 02.02.1982 по 17.06.1982 у Сватівському СТК РК ДОСААФ та періоду роботи в колгоспі з 01.06.1982 по 10.10.1983 та з 13.06.1988 по 31.12.1997 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 від 15.12.1983.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Ухвалою суду від 13.02.2026 відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 1064,96 грн. до прийняття судом рішення у справі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій (бездіяльності) відповідача, судові витрати належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у загальному розмірі 1064,96 грн на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 257, 258, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.01.2026 № 262340029407 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.12.2025 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 02.02.1982 по 17.06.1982 у Сватівському СТК РК ДОСААФ та періоду роботи в колгоспі з 01.06.1982 по 10.10.1983 та з 13.06.1988 по 31.12.1997 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 від 15.12.1983.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	О.В. Ірметова