Справа № 189/3033/25
Номер провадження 2/184/230/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року	м. Покров	

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді – Томаша В.І., за участю секретаря судового засідання – Михайлової Т.В., розглянувши в м. Покров в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до  ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості за кредитним договором»,-

ВСТАНОВИВ:

 Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача по справі про стягнення заборгованості по договору споживчого кредиту № 375656-КС-002 від 29.09.2021 р.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне: Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», 29.09.2021 року було направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти договір № 375656-КС-002 про надання кредиту. Що 29.09.2021 року ОСОБА_1 , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Що 29.09.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено в електронний спосіб договір про надання споживчого кредиту № 375656-КС-002 підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», за умовами якого ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, та платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених договором кредиту та «Правил про надання грошових коштів у кредит». Що згідно п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на його картковий рахунок. Сторони, умовами договору кредиту визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,97713684 процентів за кожен день користування кредитом. Що кредитним договором встановлений графік платежів, які позичальник має здійснювати для належного виконання умов договору. Що ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 вказану позичальником при заповнені ним анкетних даних в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Бізнес позика», що підтверджується довідкою від платіжної системи «ТАС Pay». Також, позивач заявив, що ТОВ «Бізнес позика» не є банківською установою, та не відкриває позичальникам банківських рахунків. А перерахування кредитних коштів по кредитних договорах зазвичай здійснюється посередниками на підставі відповідних договорів за допомогою платіжних систем посередників. Через що, ТОВ «Бізнес позика» на підтвердження перерахування кредитних коштів позичальникам надає довідки від таких платіжних систем. Що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальник ОСОБА_1 , здійснив часткову оплату по кредитному договору у сумі 8 146,05 грн., чим вчинив дії щодо визнання договору та правомірності вимог позивача. Що станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем склала 32 372 грн. 89 коп., яка складається: заборгованість за тілом кредиту – 13 042,75грн. Заборгованість за процентами – 19 330,14 грн. Що відповідач по справі не повернув кредит чим не виконав умови кредитного договору № 375656-КС-002 від 29.09.2021 р.
У прохальній частині позову, представник позивача попросив суд задовольнити позовні вимоги позивача. Справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження, та за його відсутності. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. 
Також, представник позивача, в якості підтвердження отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів, попросив суд витребувати від АТ «ПУМБ», ЄДРПОУ 14282829, місце реєстрації 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, наступну інформацію яка містить банківську таємницю: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 . Письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 29.09.2021 року (дата видачі кредиту) по 24.03.2022 року (дата закінчення терміну кредитування).
Ухвалою суду про відкриття провадження від 01 жовтня 2025 року, позовну заяву позивача було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним ухвали, на подачу відзиву на позов.
12 жовтня.2025 р. від представника відповідача, через підсистему «Електронний суд», до суду був поданий відзив на позов, в якому, сторона відповідача вказала на те, що вона вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими та не довнденими у достатній мірі. Що позивач, вимагаючи від відповідача повернення кредитного боргу, спочатку, повинен довести факт його надання відповідачу. Бо це його процесуальний обов`язок. Сторона віповідача у відзиві звернула увагу суду на те, що позивач, як на доказ надання кредиту відповідачу по справі посилається на кредитний договір. В той час, коли сам по собі кредитний договір, без належного документального підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, не являється доказом надання кредитних коштів. Що кредитний договір, це лише документ про наміри, який являється тільки юридичною підставою для проведення фінансової операції пов`язаною з наданням кредиту. А сам факт перерахування кредитних коштів з рахунку кредитора на рахунок позичальника, якщо кредит видається у безготівковий спосіб, підтверджується не кредитним договором, а первинними фінансовими бухгалтерськими документами: підтвердженою (проведеною) банком платіжною інструкцією про перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника. Меморіальним ордером який би підтвердив здійснення фінансової операції по перерахуванню кредитних коштів позичальнику кредитодавцем. Банківською випискою по рахунку позичальника, з відображенням у ній зарахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника. Бо, договір може бути підписаним, а дії передбачені даним договором, по різним причинам, можуть бути не здійснені. А позивач, таких доказів перерахування кредитних коштів позичальнику – не надав. А в якості перерахування кредитних коштів, додав до позовної заяви не передбачені законодавством первинні фінансові бухгалтерські документи, а фотокопію чи скриншот довідки від платіжної системи ТАС Pаy, яка не являється ні платіжною інструкцією, ні меморіальним ордером, ні банківською випискою, та яка не відповідає вимогам ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», вимогам Постанови Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 р. про затвердження «Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України», «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженій постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р., чинній на дату вказану в довідці. Як не відповідає вимогам  ст. 14 ЗУ № 361-IX «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», якою передбачено, що кожна фінансова операція про перерахування коштів, повинна містити в собі повну інформацію про відправника коштів, про їх отримувача, та про підстави здійснення платежу. 
Також, сторона відповідача вказала на те, що пунктом 1 кредитного договору на підставі якого позивач просить суд стягнути борг з відповідача, передбачено, що кредит надається позичальнику безпосередньо кредитодавцем, а не кимось іншим. А позивач, в якості доказу перерахування кредитних коштів позичальнику, надає «Довідку» від третьої особи «ТАС Pay». 
Також, сторона відповідача вказала на те, що в наданому позивачем кредитному договорі підписаному відповідачем за допомогою електронного ідентифікатора, та у всіх його додатках на яких підпис відповідача відсутній, відсутній номер рахунку позичальника, на який йому повинні були бути зараховані кредитні кошти. І на який, як стверджує позивач, дані кошти були перераховані. Що свідчить про не повну узгодженість між сторонами усіх істотних умов кредитного договору. Позивач додав до позову анкету клієнта у вигляді витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Бізнес позика» від 01.09.2025 р., в якій вказаний номер банківської карти № НОМЕР_1 . Але дана анкета не має підпису відповідача по справі. Що не доводить того, що така анкета дійсно заповнювалась позичальником. А вказаний в ній картковий рахунок дійсно належить ОСОБА_1 .
Сторона відповідача, також зазначила у відзиві про те, що розмір заявленого в позовній заяві боргу, повинен підтверджуватись належно оформленим з урахуванням усіх вимог чинного законодавства розрахунком, сформованим у зрозумілому для суду форматі, складеним та підписаним уповноваженою на роботу з первинними фінансовими документами, особою. З зазначенням персональних даних особи та її посади. Повноваження якої повинно бути підтверджене посадовою інструкцією, та наказом керівника підприємства на право даної особи складати та підписувати первинні фінансові бухгалтерські документи від імені підприємства яке надає такий розрахунок. А сам розрахунок повинен бути підписаним і відповідальною особою яка склала даний розрахунок і керівником підприємства, яке видало даний розрахунок. А позивач, таких документів суду не надав. Він додав до позову розрахунок боргу без його підтвердження первинними фінансовими бухгалтерськими документами, одноосібно підписаний директором фірми-кредитора. Що не відповідає вимогам п. 51 Постанови НБУ № 75 від 4 липня 2018 р., якою повноваження відповідальної особи на складання первинних бухгалтерських документів, регламентується посадовою інструкцією, без якої, виписка по рахунку не являється дійсною. 
Тому, сторона відповідача, на підставі викладених нею обставин, а саме, через недоведення позивачем у спосіб передбачений чинним законодавством факту перерахування ним кредитних коштів на рахунок відповідача. Та не доведення позивачем у спосіб передбаченими законодавством, розміру боргу. Розрахунок не підтверджений первинними фінансовими бухгалтерськими документами. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. 
Також, сторона відповідача, подала до суду заперечення проти задоволення клопотання представника позивача про витребування від АТ «ПУМБ» інформації яка містить банківську таємницю відносно рахунків відповідача та руху коштів по його рахунках. Мотивуючи своє заперечення тим, що позивачу, для доказу надання кредиту відповідачу, не потрібно доказувати факт отримання відповідачем кредитних коштів. А достатньо надати суду підтвердження перерахування кредитодавцем даних кредитних коштів позичальнику. А для цього, достатньо надати передбачену законодавством, підтверджену (проведену) банком платіжну інструкцію про перерахування кредитних коштів. Та меморіальний ордер, який би підтвердив проведення даної фінансової операції. І за наявності вище зазначених документів, факт надання кредиту позивачем відповідачу буде повністю доведений. Позивач додав до позовної зави платіжну інструкцію про перерахування судового збору за подачу позову. Дана інструкція має свій персональний номер. Відмітки банку про дату та час її прийняття в обробку, та про здійснення (проведення) платежу. В даній інструкції вказаний відправник. Банк відправника. Отримувач платежу. Банк отримувача платежу. Та вказані підстави платежу. І за наявності такої, належно оформленої, та підтвердженої банком платіжної інструкції про перерахування коштів, відсутні будь-які підстави робити додатковий запит до обслуговуючого банку отримувача платежу, про його отримання. Законодавством передбачено, що належно оформлені, у відповідності з вимогами чинного законодавства, підтверджені банком, докази перерахування фінансових коштів відправником, не потребують додаткового доказу їх отримання отримувачем перерахованих коштів. А позивач, просить витребувати доказ отримання коштів відповідачем по справі, без надання належного доказу про їх перерахування позивачем відповідачу. До того ж, позивач просить витребувати від банку не тільки інформацію по конкретному платежу. А виписку з рахунку відповідача за період з 29.09.2021 р. по 24.03.2022 р. За шість місяців. В такий спосіб, позивач, намагається за допомогою суду, отримати інформацію про рух коштів відповідача, яка являється банківською таємницею - за півроку. А за цей час, по рахунку відповідача, могли здійснюватися інші фінансові операції, які ніяким чином не стосуються справи яка розглядається у суді. Тобто, таким чином, позивач намагається отримати інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, яка виходить за межі його позовних вимог, та за межі розгляду справи.
Представник позивача та відповідач по справі в судове засідання не з`явились. 
Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності та без присутності відповідача. Розгляд справи попросив провести на підставі наданих суду документальних доказів та письмових пояснень, які знаходяться в матеріалах справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб які беруть участь у справі, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Судом при досліджені обставин справи було з`ясовано наступне.
29.09.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 375656-КС-002, відповідно до умов якого ТОВ «Бізнес позика» надає ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. строком на 16 тижнів, за відсотковою ставкою 0,97713684 процентів за кожен день користування кредитом. А позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку передбаченому договором. Договір було укладено в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» який має силу договору укладеного в письмовій формі, та підписаний позичальником електронним ідентифікатором.
Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно правової позиції Верховного Суду України у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 24.06.2021 по справі № 686/19271/19 провадження № 61-9459св20, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а лише свідчить про наміри виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. В той час, як первинні документи, складаються лише за фактом надання послуг. А про факт отримання та повернення коштів свідчить не договір, а банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення грошей до каси кредитора.
Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року по справі № 169/506/17 провадження № 61-37213св18.
Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у Постанові №336/4796/18 від 20.05.2022 р., для стягнення боргу мало надати суду кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно ще надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 490/10008/17 (провадження № 61-11855св19). Та у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 757/39906/15-ц (провадження № 61-12781св19). В яких було зазначено, що для стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор, зобов`язаний довести не лише факт укладення договору, а й факт надання кредитних коштів, що має підтверджуватися відповідними первинними документами.
Київський апеляційний суд, своєю постановою від 19 червня 2024 р., по справі № 757/25558/23, провадження № 22-ц/824/8037/2024, відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи своє рішення тим, що незважаючи на те, що з позичальником та відповідачем по справі, був укладений кредитний договір, матеріалами справи, сам факт його виконання – не доведено. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами.
Така сама позиція викладена у постанові Дніпровського апеляційного суду, від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, в якій апеляційний суд відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині відсутності в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника.
Такої ж позиції, дотримався Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 21 серпня 2023 р., по справі № 176/655/23 провадження № 22-ц/803/6707/23, в якій суд також відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, через те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, як докази перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника
Також, судом було з`ясовано, що в договорі № 375656-КС-002 від 29.09.2021 р., зовсім відсутні банківський або картковий рахунок позичальника, на які, повинні були перераховуватись кредитні кошти, та які, згідно позовної заяви позивача, дані кошти були перераховані. Також, номер рахунку позичальника відсутній у пропозиції (оферті) про укладання договору про надання споживчого кредиту від 29.01.2021 р. Номер рахунку відповідача по справі також відсутній в Прийнятті (акцепті) пропозиції (оферті) від 29.09.2021 р. щодо укладання договору про надання кредиту № 375656-КС-002. Також, номер рахунку відповідача не вказаний у Додатковій угоді № 1 від 18.11.2021 р., про реструктуризацію оферти від 29.09.2021 р. Номер рахунку відповідача відсутній також у додатковій угоді № 1 від 18.11.2021 р, до акцепту по кредитному договору № 375656-КС-002. Та у додатковій угоді № 1 від 29.09.2021 р., до договору споживчого кредиту № 375656-КС-002. Номер банківської карти НОМЕР_1 вказаний тільки в наданій стороною позивача копії анкети клієнта від 01.09.2025 р. Яка надана у форматі витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Бізнес позика». Але дана анкета не має підпису відповідача по справі. 
Судом, також з`ясовано, що договір споживчого кредиту № 375656-КС-002 від 29.09.2021 р., підписано відповідачем за допомогою електронного ідентифікатора. А в прийнятті (акцепті) пропозиції (оферті) від 29.09.2021 р. щодо укладання договору про надання кредиту. В додатковій угоді № 1 до договору споживчого кредиту. В додатковій угоді № 1 щодо реструктуризації оферти. В додатковій угода № 1 до акцепту. Підписи відповідача – відсутні. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, у Постанові від 12 лютого 2025 року по справі № 679/1103/23 провадження № 61-92св24 відмовляючи ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у стягненні боргу з відповідача по кредитному договору, та направляючи справу на її перегляд, висловив свою позицію про те, що під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись умовами обумовленими договором кредиту, а не іншими обставинами, які дають можливість кредитодавцю вийти за межі узгоджені в кредитному договорі. 
Також судом з`ясовано, що в матеріалах справи відсутні первинні фінансові бухгалтерські документи, які б підтвердили перерахування кредитних коштів по кредитному договору з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника. Позивач, в якості доказу перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника, замість первинних фінансових документів, таких як підтверджена банком платіжна інструкція, або меморіальний ордер який би підтвердив фінансову операцію по перерахуванню кредитних коштів, додав довідку від платіжної системи ТАС Pаy. А в якості обґрунтування перерахування коштів через дану систему, позивач додав копію договору № 83 укладеного між ТОВ «Бізнес позика» та АТ «Таскомбанк» «Про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам» від 11 листопада 2020 р. Згідно п. 4.1.11 даного договору, сторони зобов`язуються дотримуватись вимог чинного законодавства України, в тому числі у сфері фінансового моніторингу. Додана позивачем довідка не являється платіжною інструкцією. Не являється ні меморіальним ордером, ні банківською випискою, та не узгоджується з вимогами ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», вимогам Постанови Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 р. про затвердження «Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України», «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженій постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р., чинній на дату вказану в довідці. Як не відповідає вимогам  ст. 14 ЗУ № 361-IX «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», якою передбачено, що кожна фінансова операція про перерахування коштів, повинна містити в собі повну інформацію про відправника коштів, про їх отримувача, та підстави здійснення платежу. 
Додана довідка не має підпису відповідальної особи за здійснення вказаній в ній фінансової операції. Не має відтиску печатки фінансової установи що її надала. Не має електронного підпису. В довідці вказаний номер карти на який здійснюється переказ у вигляді НОМЕР_3 . Але даний номер карти не зазначений ні в кредитному договорі № 375656-КС-002 від 29.09.2021 р., ні в інших документах які являються додатками до даного договору. Також, номер в довідці, не відповідає номеру вказаному в анкеті клієнта, витяг з якої сторона позивача додала до позовної заяви. Що не доводить того, що дана картка, належить саме відповідачу по справі. 
Згідно п.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Київський апеляційний суд, у своїй постанові від 10.10.2024 р., по справі 765/15128/23 провадження 22-ц/ 824/13668/2024 відмовляючи ТОВ «Укр Кредит фінанс» у задоволенні його апеляційної скарги, про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, мотивував своє рішення, у тому числі і тим, що: загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, здійснюється у відповідності з ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Який встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду за платіжними системами. Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Довідка, за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту за Кредитним договором також не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає положенням ст. 22 Закону. Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер, колегія суддів приходить до висновку про те, що за Кредитним Договором позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що кредитор ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок позичальника.
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-).
Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у Постанові №336/4796/18 від 20.05.2022 р., для стягнення боргу мало надати суду кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно ще надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 490/10008/17 (провадження № 61-11855св19). Та у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 757/39906/15-ц (провадження № 61-12781св19). В яких було зазначено, що для стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор, зобов`язаний довести не лише факт укладення договору, а й факт надання кредитних коштів, що має підтверджуватися відповідними первинними документами.
Київський апеляційний суд, своєю постановою від 19 червня 2024 р., по справі № 757/25558/23, провадження № 22-ц/824/8037/2024, відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи своє рішення тим, що незважаючи на те, що з позичальником та відповідачем по справі, був укладений кредитний договір, матеріалами справи, сам факт його виконання – не доведено. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами.
Така сама позиція викладена у постанові Дніпровського апеляційного суду, від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, в якій апеляційний суд відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині відсутності в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника.
Такої ж позиції, дотримався Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 21 серпня 2023 р., по справі № 176/655/23 провадження № 22-ц/803/6707/23, в якій суд також відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, через те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, як докази перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника
Верховний Суд, у постановах від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18, від 20 жовтня 2020 по справі № 456/3643/17, від 28 жовтня 2020 року по справі № 760/7792/14-ц (ЄДРСРУ № 92842141), дійшов висновку про те, що виписки по рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором лише за умови, якщо останні відповідають вимогам які застосовуються при складанні первинних документів.
Судом також з`ясовано, що позивачем, в якості підтвердження розміру боргу, був наданий розрахунок на 17 сторінках без його підтвердження первинними фінансовими бухгалтерськими документами. 
Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові по справі № 161/16891/15-ц від 30.01.2018р., доказами, які можуть підтверджувати наявність заборгованості, та її розмір, можуть бути тільки первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які фіксують здійснення певних господарських та фінансових операцій
Згідно позиції Верховного Суду, у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, по справі № 554/4300/16-ц, первинні документи, можуть бути належними доказами підтвердження боргу тільки за умови, якщо вони будуть оформлені у відповідності зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Та у відповідності з «Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 р.
Згідно п.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі, та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату його складання, назву організації яка склала документ, зміст та обсяг операції. Посаду і прізвище особи, відповідальної за здійснення операції, та правильність її оформлення.
Згідно п. 51 Постанови НБУ № 75 від 4 липня 2018 р., «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа, дату складання, найменування банку від імені якого складений документ, зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення), посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.
Згідно п. 52 Постанови НБУ № 75, первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними. І не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.
Згідно п. 15 постанови НБУ № 75, операції банку мають бути зареєстровані та відображені в регістрах бухгалтерського обліку в день їх здійснення або наступного робочого дня, якщо операція здійснена після закінчення операційного дня (часу) банку або у вихідні чи святкові дні.
Згідно Постанови Київського апеляційного суду від 06.02.2020 р., по справі № 760/32527/18, провадження № 22-ц/824/789/2020, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах аналітичного обліку. Без яких, виписка по рахунку не являється первинним документом.
Згідно ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію. Згідно ст. 2 Закону, дія даного Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності. Згідно ст. 6 Закону, його вимоги є обов`язковими для всіх підприємств усіх організаційно-правових форм. Згідно п.2 ст. 9 Закону, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа, дату складання, зміст та обсяг операції, посаду і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Згідно Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 р., зі змінами № 467 від 28.12.2022 р., підписувати первинний документ має право тільки особа, уповноважена здійснювати дану операцію (п. 2.5 Положення № 88). Згідно п. 2.12. Положення № 88, керівник підприємства затверджує перелік відповідальних осіб, які мають право підписувати первинні документи на здійснення господарських операцій. Такі повноваження закріплюються наказом на право підпису первинних документів по підприємству.
Позивач надав інформацію щодо розміру боргу, яка без підтвердження первинними фінансовими бухгалтерськими документами, не може бути належним доказом розміру заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Не підтвердивши інформацію про розмір боргу первинними фінансовими бухгалтерськими документами, позивач не виконав вимог ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як не виконав вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України, якою передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно позиції викладеній у Постанові Київського апеляційного суду від 19.06.2024 р., по справі № 757/25558/23 провадження № 22-ц/824/8037/2024, розрахунок заборгованості, сформований позивачем в односторонньому порядку, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки дані викладені в такому розрахунку, повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони – сторони позивача.
Згідно Постанови Київського апеляційного суду від 03.10.2024 у справі № 363/1257/24 (22-ц/824/14603/2024), розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає банк.
Київський апеляційний суд, у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, у постанові від 29.05.2024 р., по справі № 357/9465/23 провадження № 22-ц/824/8742/2024, відмовив ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у задоволені його позовних вимог про стягнення боргу з відповідача посилаючись на те, що надані позивачем копія кредитного договору, та розрахунок боргу, не є достовірними, належними та достатніми доказами підтвердження факту виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором, оскільки не містять в собі повної інформації про погоджений сторонами номер платіжного засобу позичальника, на який потрібно було перераховувати суму кредиту, та на який, згідно стверджень позивача, даний кредит було перераховано.
Позивач у позовній заяві вказує на те, що відповідач по справі, повернув частково суму отриманого кредиту. Але даний факт не знайшов належного підтвердження в доданому, складеному на 17 сторінках, розрахунку боргу, та не підтверджений первинними фінансовими бухгалтерськими документами. 
Дніпровський апеляційний суд, своєю постановою від 10.03.2026 р., по справі № 184/ 1851/25 провадження № 22-ц/803/4101/26 відмовляючи ТОВ «Укр кредит фінанс» у задоволенні його позовних вимог про стягнення боргу з відповідача, не прийняв до уваги доводи позивача про часткове погашення боргу відповідачем через те, що позивач додав до позову «не читаємий» розрахунок боргу, з якого неможливо було встановити вказаний позивачем факт часткового повернення кредиту. Та через те, що факт такого часткового повернення боргу, не підтверджений у належний спосіб, первинними фінансовими бухгалтерськими документами. 
Також, позивачем, як доказ надання кредиту відповідачу, був доданий паспорт кредиту.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду України, по справі № 393/126/20 від 23.05.2022 р., знайшла підстави для відступу від висновків Верховного Суду викладених у постановах: у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, провадження № 61-13569св20, у справі № 313/346/20 провадження № 61-14573св20, від 18 листопада 2020 року, та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 провадження № 61-17707св19 про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. У підставах палати Касаційного цивільного суду зазначалось про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів так і договорів багатосторонніх правочинів. Домовленість сторін, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Згідно ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту є інформаційним документом, який надається споживачеві до укладення договору. Його основна мета – забезпечити споживача повною та прозорою інформацією про умови кредитування (повна вартість кредиту, процентна ставка, комісії, графік платежів тощо) для прийняття обізнаного рішення. Паспорт споживчого кредиту не є самостійним кредитним договором, і що найважливіше, не фіксує факт здійснення господарської операції з передачі грошових коштів. Він лише відображає умови, на яких може бути наданий кредит, а не факт його надання. Підпис на ньому підтверджує ознайомлення з умовами отримання кредиту, а не його реальне отримання. Паспорт споживчого кредиту є лише підтвердженням виконання переддоговірного обов`язку кредитодавець.
Позивач заявив клопотання про витребування доказів від АТ «ПУМБ» інформації про належність банківської картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , та виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування даної банківської картки за період з 29.09.2021 року (дата видачі кредиту) по 24.03.2022 року (дата закінчення терміну кредитування).
Згідно Постанови Верховного Суду від 25.05.2021 р. по справі № 554/4300/16-ц належними та допустимими доказами передачі кредитних коштів є виключно первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивач, як фінансова установа, зобов`язаний фіксувати факт списання коштів зі своїх рахунків та перерахування їх отримувачу(платіжне доручення, меморіальний ордер). Наявність чи відсутність певних зарахувань на рахунках Відповідача не спростовує обов`язку Позивача довести факт виконання ним своєї частини договору.
Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Клопотання позивача про витребування доказів (банківських виписок відповідача), являється таким, що спрямоване на перекладання тягаря доказування з позивача на суд та відповідача.
Позивач просить витребувати інформацію, що охоплює широке коло операцій відповідача, за шість місяців, за період з 29.09.2021 року (дата видачі кредиту) по 24.03.2022 року (дата закінчення терміну кредитування). Які виходять за межі предмета даного спору. Згідно з правовим висновком Верховного Суду у справі № 755/15479/14-ц, витребування доказів, що містять банківську таємницю, можливе лише у разі, якщо сторона доведе неможливість отримання цих доказів самостійно та їх пряму релевантність. Оскільки позивач був ініціатором платежу через платіжну систему, він має безперешкодний доступ до документів про перерахування коштів у свого платіжного партнера. Виписка по рахунку відповідача, на якій наполягає позивач, є документом, що відображає лише рух коштів, але не підміняє собою кредитний договір та первинний розрахунковий документ позивача. Сама по собі виписка не може свідчити про джерело походження коштів та підставу їх зарахування (чи є вони кредитними, чи іншим переказом), якщо позивач не надав власного платіжного документа з відповідним призначенням платежу».
Клопотання про витребування виписки за тривалий період щодо всіх операцій відповідача є надмірним втручанням у його приватне життя, та порушенням ст. 60 Закону «Про банки і банківську діяльність». Позивач не довів, що той обсяг інформації, яку він просить витребувати, знаходиться в межах предмету спору, та не виходить за його рамки.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява No 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Приймаючи до уваги те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», як позивач, не надало суду достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_1  по договору споживчого кредиту № 375656-КС-002 від 29.09.2021 р., в задоволені позову слід відмовити.
Суд, керуючись:- ст. ст. 2, 10, 12, 13, 76, 77-81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до  ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості за кредитним договором» – відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено 16.03.2026 р.

Суддя Покровського  міського суду	  В. І. Томаш