Справа № 215/882/26 
2/215/1984/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 квітня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Науменко Я.О.
за участю секретаря Оніщенко Ю.М., 
згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Фінансова компанія Європейська Агенція з повернення боргів» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №5314331 від 13.02.2025, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем, на суму 93 437 грн. 35 коп., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 13.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5314331, який підписано останньою електронним підписом. 
Відповідно до договору факторингу №25092025 від 25.09.2025, ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №25092025 від 25.09.2025, ТОВ «Лінеура Україна» передав, а фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв реєстр прав вимоги кількістю 2 449 шт., та права вимоги боргу від позичальників . Реєстр прав вимоги передано в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу №25092025 від 25.09.2025.
Згідно з витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №25092025 від 25.09.2025, ТОВ "ФК "ЄАПБ» набула права грошової вимоги до ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №5314331 від 13.02.2025 в сумі 93 437,35 грн. з яких: 25 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 53 437,35 грн – сума заборгованості за процентами, 12 500,00 грн – сума заборгованості за штрафами, 2 500,00 грн. – сума заборгованості за комісією за видачу кредиту.
У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 93 437,35 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн..
Ухвалою від 09.03.2026 було відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 14.04.2026.
27.03.2026 надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№7060).
27.03.2026 відповідач подала на адресу суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що заперечує проти задоволення позову та зазначає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували як сам факт виникнення заборгованості, так і її розмір. Зокрема, відповідач вказує на відсутність у матеріалах справи детального та обґрунтованого розрахунку заборгованості із зазначенням складових її формування, періодів нарахування та підстав їх виникнення.
Крім того, відповідач зазначає, що частина сум, заявлених до стягнення, зокрема комісії, штрафні санкції та інші платежі, не передбачені умовами укладеного договору або не відповідають вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим їх нарахування є безпідставним. Також відповідач посилається на те, що нею не отримувались письмові вимоги позивача щодо усунення порушення зобов`язання, що, на її думку, свідчить про відсутність належного повідомлення про наявність заборгованості та порушує її право на добровільне виконання зобов`язання.
Окремо відповідач звертає увагу на те, що заявлена до стягнення сума заборгованості є спірною, оскільки її розмір нею не визнається, а також відсутні належні докази, які б свідчили про безспірність такої заборгованості. Відповідач також зазначає, що нарахування штрафних санкцій за період дії воєнного стану є неправомірним з огляду на встановлені законодавством обмеження.
За таких обставин відповідач вважає, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами, є спірними за своїм змістом та розміром, а відтак не підлягають задоволенню (вх.№7066).
07.04.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник заперечив проти доводів відповідача та зазначив, що такі доводи є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не спростовують заявлені позовні вимоги.
У відповіді на відзив представник позивача вказав, що кредитний договір між сторонами укладено належним чином в електронній формі з дотриманням вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про електронну комерцію», шляхом акцепту відповідачем пропозиції (оферти) через інформаційно-телекомунікаційну систему первісного кредитора із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Представник позивача наголосив, що факт укладення договору підтверджується самим електронним договором, який містить усі істотні умови, а також обставинами його підписання через особистий кабінет відповідача із використанням логіну, паролю та одноразового ідентифікатора, що відповідно до вимог законодавства є належним способом ідентифікації особи. При цьому зазначено, що у разі заперечення відповідачем факту укладення договору або підписання його неуповноваженою особою, обов`язок доказування таких обставин покладається саме на відповідача, однак жодних належних і допустимих доказів на підтвердження цих доводів ним не надано.
Також у відповіді на відзив зазначено, що відповідачем фактично не спростовано обставини отримання кредитних коштів, а лише висловлено припущення щодо недоведеності таких обставин позивачем. Водночас представник позивача вказав, що кредитні кошти були перераховані на банківський рахунок, реквізити якого зазначені самим відповідачем при укладенні договору, а інформація щодо банківських операцій є банківською таємницею, у зв`язку з чим відповідні документи знаходяться у банківській установі. При цьому відповідач як власник рахунку не позбавлена можливості отримати відповідні виписки та надати їх суду, однак таким правом не скористалась.
Крім того, представник позивача звернув увагу, що розрахунок заборгованості здійснено відповідно до умов кредитного договору, які були погоджені сторонами, а відповідачем не подано жодного альтернативного розрахунку або доказів неправильності нарахувань. Натомість доводи відповідача зводяться до заперечення без належного доказового підтвердження, що суперечить принципу змагальності сторін та вимогам ст. 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування.
Щодо посилань відповідача на форс-мажорні обставини, представник позивача зазначив, що такі обставини відповідно до вимог законодавства можуть бути підставою лише для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, але не звільняють від обов`язку його виконання, а також підлягають доведенню у кожному конкретному випадку, чого відповідачем здійснено не було.
Узагальнюючи викладене, представник позивача у відповіді на відзив просив суд врахувати наведені доводи, відхилити заперечення відповідача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (вх.№7813).
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
13.02.2025 ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Лінеура Україна» кредитний договір №5314331, згідно з умовами якого отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн., строком на 360 днів, стандартна процентна ставка 0,95% на день. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Договір підписаний ОСОБА_1 шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором 68319 та в ньому зазначено прізвище, ім`я та по-батькові відповідача, РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання та номер телефону, рахунок позичальника (а.с.9-35).
В додатку №1 до договору №5314331 від 13.02.2025 зазначено суму кредиту за розрахунковий період, види платежів за кредитом реальна процента річна ставка та загальна вартість кредиту (а.с.36).
У паспорті споживчого кредиту зазначено основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та інше (а.с.39-43).
Відповідно до листа №20250930-4783 від 30.09.2025 ТОВ «Пейтек» повідомив, що між ним та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір про переказ коштів №03012024-1 від 03.01.2024, відповідно до якого успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта 13.02.2025 на суму 25 000,00 грн. маска картки № НОМЕР_1 (а.с.45).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №5314331 від 13.02.2025 заборгованість відповідача складає 93 437,35 грн. з яких: 25 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 53 437,35 грн – сума заборгованості за процентами, 12 500,00 грн – сума заборгованості за штрафами, 2 500,00 грн. – сума заборгованості за комісією за видачу кредиту (а.с.46-53).
За умовами договору факторингу №25092025 від 25.09.2025 ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.54-62).
Відповідно до акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №25092025 від 25.09.2025, ТОВ «Лінеура Україна» передав, а фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв реєстр прав вимоги кількістю 2 449 шт. та права вимоги боргу від позичальників. Реєстр прав вимоги передано в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу №25092025 від 25.09.2025 (а.с.63).
Згідно з витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №25092025 від 25.09.2025, ТОВ "ФК "ЄАПБ» набула права грошової вимоги до ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №5314331 від 13.02.2025 в сумі 93 437,35 грн. з яких: 25 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 53 437,35 грн. – сума заборгованості за процентами, 12 500,00 грн. – сума заборгованості за штрафами, 2 500,00 грн. – сума заборгованості за комісією за видачу кредиту (а.с.65).
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був підписаний відповідачкою електронним цифровим підписом, вона була ознайомлена із умовами кредитування, сума кредиту була перерахована відповідачці, що не спростовано, однак взяті на себе зобов`язання вона не виконала, отриманої суми кредиту не повернула, відсотки не сплатила.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості та вважає його таким, що відповідає умовам кредитного договору. При цьому, нарахування відсотків за користування кредитом здійснено в межах строку кредитування та за погодженою сторонами процентною ставкою.
Відповідачкою не спростовано вказаний розрахунок та не надано жодних доказів на противагу цьому розрахунку.
Щодо наявності у позивача права вимоги до відповідачки за кредитним договором №5314331 від 13.02.2025, то суд враховує наступне.
Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
При цьому, аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Доказів належного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань матеріали справи не містять, натомість належними доказами у справі підтверджується факт передання від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права дійсної вимоги за кредитним договором, боржником у якому є відповідачка.
Надані позивачем копії договору факторингу, акта прийому-передачі реєстру боржників, витягу з реєстру боржників та платіжної інструкції на підтвердження оплати за договором факторингу є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Відповідачка ОСОБА_1 отримані кошти у визначений договором строк не повернула, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості 25 000,00 грн. за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та кредитному договорі, підлягають задоволенню.
Що стосується розміру відсотків за користування кредитними коштами за вищезазначеним кредитним договором, то суд зважає на наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
За умовами договору №5314331 від 13.02.2025 кредит в сумі 25 000,00 грн. надається ОСОБА_1 на строк 360 днів зі сплатою відсотків в розмірі 0,95 % в день, а тому відсотки за користування кредитом за цим договором, з урахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами, становлять 88 000,00 грн. (25 000 грн. х 0,9778 : 100 х 360 = 88 002,00 грн.). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 25.09.2025 заборгованість за нарахованими відсотками становила 53 437,35 грн. Після отримання права вимоги до відповідачки за кредитним договором від первісного кредитора, позивач не здійснював нарахування відсотків за користування кредитом за цим договором, сума заборгованості по яких на день подання позову залишилася незмінною – 53 437,35 грн.
Крім того, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з ОСОБА_1 12 500,00 грн. заборгованості за штрафами.
Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
У п. 6.3 кредитного договору №5314331 від 13.02.2025 сторони передбачили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання (прострочення виконання) клієнтом своїх грошових зобов`язань за договором товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф у розмірі 75 % від суми невиконаного та/або неналежного виконаного грошового зобов`язання на 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Фактом невиконання та/або неналежного виконання грошових зобов`язань клієнтом є не здійснення ним сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу та/або повернення суми кредиту в строки сплати платежів, встановлені Договором (Графіком платежів/новим графіком платежів).
Разом з тим, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб.
Надалі строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався в установленому законом порядку і діє по теперішній час.
Оскільки штраф в сумі 12 500,00 грн. нараховано первісним кредитором 16.03.2025 у сумі 7 218, 75 грн. та 15.04.2025 у сумі 5 281,25 грн. і в цей період в Україні діяв воєнний стан, тому, з урахуванням положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у стягненні цього штрафу з відповідачки слід відмовити.
Також позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту відповідно умов до кредитного договору №5314331 від 13.02.2025 в розмірі 2 500,00 грн.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналіз умов договору №5314331 від 13.02.2025, свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 2 500,00 грн, передбачена п.1.4 договору, є платою за надання кредиту.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту – це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
Оскільки надання кредиту – це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія як надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця.
Суд звертає увагу, що комісія за надання кредиту в розмірі 2 500,00 грн є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Крім того, позивачем у договорі про споживчий кредит не зазначено, які саме послуги надаються за комісію пов`язану з наданням кредиту.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що положення договору №5314331 від 13.02.2025 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 2 500,00 грн. суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 2 500,00 грн.
Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, а також доводи, викладені у відзиві відповідача та відповіді на відзив представника позивача, дійшов наступних висновків.
Доводи відповідача про необґрунтованість позовних вимог, відсутність належних та допустимих доказів виникнення заборгованості та її розміру, а також щодо недоведеності факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, судом перевірені, однак не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Надані позивачем докази, зокрема електронний кредитний договір, додатки до нього, паспорт споживчого кредиту, відомості про перерахування кредитних коштів, а також розрахунок заборгованості, у своїй сукупності є належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження факту укладення договору, отримання відповідачем кредитних коштів та наявності заборгованості.
Посилання відповідача на відсутність детального розрахунку заборгованості суд оцінює критично, оскільки наданий позивачем розрахунок містить складові заборгованості, відповідає умовам кредитного договору та не спростований відповідачем жодними належними доказами або альтернативним розрахунком.
Аргументи відповідача щодо відсутності належного повідомлення про відступлення права вимоги також не впливають на обов`язок виконання зобов`язання, оскільки відповідно до норм цивільного законодавства такі обставини не звільняють боржника від обов`язку повернення заборгованості, а лише надають право належного виконання первісному кредитору.
Разом з тим, суд бере до уваги доводи відповідача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій у період дії воєнного стану, які знайшли своє підтвердження та відповідають вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. 
Доводи представника позивача, викладені у відповіді на відзив, про належне укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, правомірність нарахування процентів та перехід права вимоги до позивача за договором факторингу, суд вважає обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №5314331 від 13.02.2025 в розмірі 78 437,35 грн., з яких: 25 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 53 437,35 грн. - заборгованість за процентами.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позову через систему «Електронний суд» позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 662,40 грн., ціна позову становила 93 437,35 грн., позов задоволено на суму 80 937,35 грн., тобто на 83,94 % (78 437,35 х 100 : 93 437,35), а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2 234,81 грн. (2 662,40 х 83,94 %) судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 268, 274-279 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №5314331 від 13.02.2025 у сумі 78 437 (сімдесят вісім тисяч чотириста тридцять сім) гривень 35 копійок, з яких: 25 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 53 437,35 грн. - заборгованість за процентами та 2 234 (дві тисячі двісті тридцять чотири) гривні 81 копійок – витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, а разом – 80 672 (вісімдесят тисяч шістсот сімдесят дві) гривні 16 копійок.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Повне рішення складено 16.04.2026.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ 35625014, місце знаходження: 07400, Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Лісова, буд.2.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя