печерський районний суд міста києва

Справа № 757/4005/25-ц 
пр. 2-3103/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року 
Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Хайнацького Є.С.,
при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,
за участю:
позивача: не з`явилась,
відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач), в якому просить:
розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 12.10.2001 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва за актовим записом № 2114;
стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти на утримання колишнього подружжя після розірвання шлюбу в розмірі 90 000,00 гривень на місяць протягом 3 (трьох) років з моменту розірвання шлюбу;

стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти на утримання їх повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період навчання в сумі 20 000,00 гривень на місяць за період з 03.02.2025 року до 30.06.2028 року.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.10.2001 року між нею та ОСОБА_2 укладений шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 2114. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначає, що сімейне життя не склалось, з 2020 року сторони фактично не живуть однією сім`єю і не бажають відновлення подружніх відносин.
Крім того, зазначає, що на момент реєстрації шлюбу з відповідачем їй було 27 років, вона мала вищу освіту, була працевлаштована, самостійно забезпечувала себе та мала кар`єрні перспективи.
Після реєстрації шлюбу вона на вимогу відповідача відмовилася від роботи та побудови власної професійної кар`єри, зосередившись на веденні домашнього господарства, піклуванні про чоловіка та вихованні доньки.
Наразі їй виповнилося 50 років і хоча вона є працездатною особою, але їй буде досить складно знайти нову роботу, маючи таку значну перерву в трудовому стажі. Більшу частину її особистих заощаджень відповідач витратив на свої невдалі бізнес-проекти, а не на потреби сім`ї.
За таких обставин вважає, що існують передбачені ч. 4 ст. 76 Сімейного кодексу України підстави для покладення на відповідача обов`язку утримувати її протягом 3 (трьох) років після розірвання шлюбу.
Вказує, що протягом шлюбу відповідач щомісячно надав їй грошові кошти в сумі, еквівалентній 3 000,00 дол. США, тому вважає, що після розірвання шлюбу, він має надавати їй утримання в розмірі тих сум, які надавалися ним під час шлюбу, що на момент подання цього позову становить 90 000,00 гривень на місяць. До того ж відповідач має можливість сплачувати аліменти у вказаному розмірі.
Окрім того, їх спільна з відповідачем донька проживає разом із нею, перебуває на її утриманні та з 01.09.2024 року навчається у Київському національному університеті ім. Т. Шевченка, термін якого закінчується 30.06.2028 року. Відповідно до умов укладеного контракту становить вартість навчання становить 50 000,00 гривень на рік. Вона самостійно не може утримувати повнолітню доньку, що стало підставою для звернення до суду.
Вважає, що з відповідача мають бути стягнуті аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 20 000,00 гривень на місяць.
Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.01.2025 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - виділено в самостійне провадження та передано судді, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.02.2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.04.2025 року.
17.04.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він визнав усі обставини, які викладені у ньому, та не заперечував проти задоволення позовних вимог.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.04.2025 року розгляд справи відкладено до 08.08.2025 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2025 року розгляд справи відкладено до 19.11.2025 року.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Розгляд справи призначений на 23.01.2026 року.
Позивач не з`явилась у судове засідання, у матеріалах справи наявна заява її представника - адвоката Ярош Л.В. про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити.
У поданій до суду заяві відповідач просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти їх задоволення.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд установив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
Суд установив, що з 12.10.2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить наявне у матеріалах справи свідоцтво про народження. 
Відповідно до довідки від 12.09.2024 року, виданої Київським національним університетом імені Тараса Шевченка, ОСОБА_3 є студенткою денної форми здобуття освіти бакалаврського рівня вищої освіти спеціальності 051 Економіка освітньої програми «Економіка бізнесу» економічного факультету. Початок навчання 01 вересня 2024 року, закінчує навчання 30 червня 2028 року.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Вирішуючи питання щодо застосування правових норм, суд вказує, що спірні правовідносини регулюються нормами сімейного законодавства.
Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Статтею 182 СК України встановлено, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі № 748/2340/17 міститься висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
У постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 Верховний Суд зазначив, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з приписами статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
При визначенні розміру аліментів суд враховує інтереси сторін, їх матеріальний, сімейний стан та стан здоров`я.
Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, суд бере до уваги, що обов`язок утримувати повнолітню дитину на період навчання мають нести однаково як батько, так і матір дитини. Також суд враховує, що відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/4 частки від його доходів.
З матеріалів справи вбачається та суд установив, що спільна донька сторін ОСОБА_3 навчається на денному відділенні у Київському національному університеті ім. Т. Шевченка, термін якого закінчується 30.06.2028 року, та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько повнолітньої доньки, повинен матеріально її утримувати, і має змогу надавати утримання. 
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для застосування статті 199 СК України та наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, у заявленому позивачем розмірі.
Суд вважає, що відповідно до засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦПК України) аліменти у зазначеному розмірі є достатніми та забезпечать інтереси дитини.
Будь-яких доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено.
При цьому, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
З огляду на зазначене, позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання колишнього подружжя після розірвання шлюбу
Сімейне законодавство регулює правовідносини, що виникають у зв`язку з укладенням шлюбу, перебуванням у зареєстрованому шлюбі, перебуванням у фактичних шлюбних відносинах, а також у зв`язку із розірванням (припиненням) шлюбних відносин (шлюбу), у тому числі і ті правовідносини, що виникають і тривають після розірвання (припинення) шлюбу (шлюбних відносин).
Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 і ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За умовами ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
У постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 Верховний суд України зазначив, що за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право та утримання (аліменти) має той із подружжя, який потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. 
Частиною 1 ст. 76 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.
Згідно ч. 4 ст. 76 СК України якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.
Зміст наведеної норми закону слід розуміти таким чином, що право на утримання після розірвання шлюбу має той із подружжя, який у зв`язку із певними істотними обставинами за час перебування у шлюбі не зміг реалізувати себе у соціально-економічному аспекті, що позбавляє його можливості забезпечувати себе.
За умовами ч. 1, 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Підставою позову є обставини життя позивача за якими, остання хоч і є працездатною, однак у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, не працювала та не зайняла відповідну посаду, що дає їй право на утримання, оскільки потребує матеріальної допомоги, а колишній чоловік може надавати таку матеріальну допомогу. 
Відповідач визнав позов та у відзиві на позовну заяву підтвердив зазначені у позивачем обставини. Крім того зазначив, що через важкий фінансовий стан він використав всі особисті заощадження ОСОБА_1 не в інтересах сім`ї, тому вважає, що вона має право на матеріальну допомогу від нього після розірвання шлюбу.
Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог у повному обсязі. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача у дохід держави у розмірі 15 140,00 грн. 
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 422,40 грн.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 75, 76, 77, 79, 182, 191, 192, 199, 200, 201 Сімейного кодексу України, статтями 12, 13, 76-81, 200, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд - 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. на місяць щомісяця, починаючи з 03 лютого 2025 року на час навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) грн. 00 коп. на місяць протягом 3 (трьох) років з моменту розірвання шлюбу.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві тисячі) грн. 40 коп. 
Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено та підписано 23.02.2026 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ