КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/6440/25 Головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж.І.
Провадження № 22-ц/824/2614/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Приходька К.П., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Аурум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з внесків на утримання спільного майна,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Аурум» (далі - ОСББ «ЖК Аурум», ОСББ, Об`єднання) звернулося до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що  ОСОБА_1 є власницею квартир АДРЕСА_2 , в якому створено ОСББ «ЖК Аурум».
Відповідно до вимог Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та рішень загальних зборів співвласників відповідачка зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і експлуатацію спільного майна, оплачувати інші спожиті послуги, однак цей обов`язок належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості за період з 01 липня 2024 року по 28 лютого 2025 року по квартирі № 102 у розмірі 47 394,30 грн та по квартирі № 118 у розмірі складає 87 574,10 грн, що загалом становить 134 968,40 грн.
Оскільки відносини між сторонами є грошовим зобов`язанням, відповідачка має сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 9 166,20 грн та 3 % річних у розмірі 1 692,72 грн від простроченої суми заборгованості, а всього - 145 827,72 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «ЖК Аурум» заборгованість на утримання спільного майна за період з 01 липня 2024 року по 28 лютого 2025 року у загальному розмірі 77 721,18 грн, 3 % річних у розмірі 1 692,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 9 166,20 грн, а також судові витрати у розмірі 1 839,21 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачка порушила свої обов`язки співвласника приміщень у багатоквартирному житловому будинку, в якому створено ОСББ, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка підтягає стягненню на користь позивача за вирахуванням внесків, здійснених 07 липня 2025 року та 12 серпня 2025 року.
Відповідачка, не погодившись із вказаним судовим рішенням, звернулась з апеляційною скаргою, в якій з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити суму заборгованості.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалою про відкриття провадження у справі від 26 березня 2025 року суд постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Проте, 15 квітня 2025 року відповідачка надіслала до суду за допомогою засобів поштового зв`язку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Суд не повідомив відповідачку про результат розгляду вищевказаного клопотання, а також не оформив це окремим процесуальним документом, а висловив свою позицію вже у рішенні від 13 серпня 2025 року.
З огляду на наведене, відповідачка вважає, що ухвалення рішення без судового засідання при наявності її клопотання є істотним порушенням норм процесуального права, що тягне за собою скасування рішення (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Також вказує, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального законодавства щодо всебічного дослідження письмових доказів у справі, оскільки не вимагав додатково у позивача наступних документів для дослідження: кошторису ОСББ; розрахунку та обґрунтування розміру внесків співвласників будинку (в тому числі власника квартир № 102 та № 118 ) на витрати за електроенергію для функціонування спільного майна та теплопостачання; укладених між ОСББ та ДУ «Фонд енергоефективності» договорів із затвердженими в них сумами коштів на витрати на енергомодернізацію багатоквартирного будинку (шляхом придбання і встановлення 52-х сонячних панелей 580Вт, гібридного інвертору 50 кВт, 10-ти високовольтних літієвих акумуляторних батарей 5 кВт) та суми гранту на компенсування відповідних витрат на зазначені альтернативні джерела живлення.
Аналіз даної документації дало б змогу з`ясувати наявність або відсутність розбіжностей в цих сумах.
Позивачем надано суду платіжну інструкцію № 104 від 16 січня 2025 року про «сплату за Блок керування кластером високовольтної батареї (1 шт.), Гібридний інвертор (1 шт.), Акумуляторна батарея (10 шт.), Стандартна стійка 19 дюймів (1 шт.), згідно рахунку № 1 від 14.01.2025» на користь ТОВ «Авангард Солар» суми коштів у розмірі 1 096 325,00 грн Інших доказів додаткових оплат не надано. При цьому ДУ «Фонд енергоефективності» 04 серпня 2025 року схвалив суму гранту для повернення у розмірі 1 208 458,44 грн.
Тобто сума компенсації перевищує сплачену відповідно до наданих суду доказів оплати суму. 
Хоча відповідачка не здійснила відповідну оплату у строк, визначений рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «ЖК Аурум» від 30 серпня 2024 року (затверджено протоколом від 02 жовтня 2024 року), а саме до 20 жовтня 2024 року, але відповідні альтернативні джерела живлення були придбані ОСББ, що підтверджується платіжним дорученням № 104 від 16 січня 2025 року.
04 серпня 2025 року схвалена сума гранту-компенсацїї витрат на їх придбання в рамках Програми підтримки енергомодернізації багатоквартирних будинків «ГрінДім» від ДУ «Фонд енергоефективності» і станом на день подачі цієї апеляційної скарги ця сума має бути сплачена, а отже апеляційний суд має змогу витребувати та дослідити факт отримання компенсаторних коштів позивачем для вирішення справи з урахуванням цього.
Таким чином,  ОСОБА_1  вважає, що отримання ОСББ компенсації за встановлення альтернативних джерел живлення є підставою для зменшення суми заборгованості шляхом здійснення перерахунку суми заборгованості в бік її зменшення, а саме обов`язковий внесок на альтернативні джерела живлення підлягає зменшенню на суму 62 076,80 грн.
Стосовно інфляційних нарахувань та 3 % річних, відповідачка просить взяти до уваги що ОСББ «ЖК Аурум» не є прибутковою організацією і не виконує послуги в повному обсязі стосовно квартир, які знаходяться в стані «після будівельників» і не потребують більшої кількості послуг.
Крім того, позивач не надав суду документів, що підтверджують права співвласників на земельну ділянку, на якій розташовані будинок та прибудинкова територія (з метою встановлення підстав для нарахування та стягнення внесків на утримання відповідної території як частини сукупного майна співвласників будинку).
27 жовтня 2025 року до апеляційного суду від представника позивача - адвоката Кобзаренка Д.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Суд апеляційної інстанції перевірив дотримання стороною позивача установленого строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та дійшов висновку про залишення його без розгляду на підставі статей 126, 360 ЦПК України з огляду на те, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою і доданими до неї матеріалами ОСББ «ЖК Аурум» отримало у своєму зареєстрованому електронному кабінеті користувача ЄСІТС «Електронний суд» 22 вересня 2025 року (а.с. 152), однак його представник не порушив клопотання про поновлення пропущеного строку і не навів поважних причин, які об`єктивно перешкоджали реалізувати право на подання відзиву у встановлений десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали.
До апеляційної скарги ОСОБА_1  долучила клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати у ОСББ «ЖК Аурум» виписку з банківського рахунку, відкритого в банку-партнері ДУ «Фонд енергоефективності» та пов`язаного з отриманням компенсаційного гранту відповідно до повідомлення ДУ «Фонд енергоефективності» від 04 серпня 2025 року, щодо руху коштів за період з 15 серпня 2025 року по 11 вересня 2025 року.
Зазначене клопотання мотивувала тим, що після прийняття оскаржуваного рішення від 13 серпня 2025 року виникли обставини, які можуть вплинути на скасування цього рішення і прийняття нового судом апеляційної інстанції. Дані обставини можуть бути встановлені шляхом надання ОСББ документу, що їх підтверджує, а саме виписки з банківського рахунку щодо надходження компенсаційного гранту в рамках Програми підтримки енергомодернізації багатоквартирних будинків «ГрінДім».
Відповідно до принципу пропорційності цивільного судочинства, встановленого статтею 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі.
Враховуючи вимоги статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та треті статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (частини перша статті 84 ЦПК України).
Згідно частини третьої статті 83 ЦПК Українивідповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Частиною третьою статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, цивільним процесуальним законодавством встановлено порядок подання доказів, а саме докази подаються в суді першої інстанції і лише у випадку неможливості сторони надати докази в суді першої інстанції з поважних причин, такі докази можуть бути подані (здобуті) під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції з обґрунтуванням поважності причин неподання їх в місцевому суді.
У справі, яка переглядається, відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд даної справи в суді першої інстанції, подала відзив на позовну заяву та клопотання про долучення доказів, які вважала за необхідне долучити до матеріалів справи, однак своїм процесуальним правом щодо подання клопотання про витребування доказів, яке вона долучила до апеляційної скарги, не скористалася і не навела об`єктивних та поважних причин неподання такого клопотання у встановлений законом строк.
За таких умов в суду апеляційної інстанції відсутні підстави для розгляду і задоволення клопотання відповідачки про витребування доказів у цій справі.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Кобзаренко Д.Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала засобами підсистеми «Електронний суд» чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із наданням можливості укласти мирову угоду між сторонами.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.
Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та/або їх представників, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (див.постанову Верховного Судувід 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16).
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», також неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).
Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи та з огляду на те, що вона належним чином повідомлена про судове засідання в суді апеляційної інстанції, з урахуванням категорії даної справи, яка відноситься до справ незначної складності, для яких пріоритетним є швидке вирішення, доводів апеляційної скарги, в межах яких підлягає рішення суду першої інстанції, та висловлених представником позивача заперечень, на підставі статей 369, 372 ЦПК України клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи залишила без задоволення та ухвалила проводити розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, щоапеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майне від 18 липня 2024 року.
Рішенням зборів ОСББ «ЖК «Аурум» від 26 січня 2024 року, затвердженим протоколом установчих зборів Об`єднання від 15 березня 2024 року встановлено:
- щомісячний внесок співвласників житлових і нежитлових приміщень будинку на утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку та прибудинкової території (починаючи з 01 квітня 2024 року), що визначається у розмірі 0,234 % від мінімальної заробітної плати (у місячному розмірі), визначеної відповідно до законодавства України на день здійснення оплати за 1 кв. м. За умови зарахування оплати цього внеску на рахунок ОСББ до 25 числа поточного місяця, встановлено пільговий розмір внеску 0,212 % від розміру мінімальної заробітної плати (у місячному розмірі), визначеної відповідно до законодавства України на день здійснення оплати, за 1 кв. м загальної площі приміщення співвласника;
- розмір щомісячного обов`язкового внеску на утримання охорони (консьєрж-сервіс) (починаючи з 01 квітня 2024 року) 270,00 грн за кожне приміщення співвласника;
- співвласники, крім внеску, додатково сплачують вартість витраченої електричної енергії на будинкові потреби у строки, встановлені для оплати внеску на утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, відповідно до показників показань загальнобудинкового лічильника та за ціною відповідно до рішень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг або іншого відповідного органу.
Рішенням зборів ОСББ «ЖК «Аурум» від 30 серпня 2024 року, затвердженого протоколом загальних зборів Об`єднання від 02 жовтня 2024 року, ухвалено: 
- здійснити енергомодернізацію будинку ОСББ в рамках участі в Програмі підтримки енергомодернізацію багатоквартирних будинків «ГрінДІМ» ДУ «Фонд енергоефективності»; 
- в межах програми «ГрінДІМ» здійснити в будинку Об`єднання такі заходи з енергоефективності: придбати та встановити сонячна панель 580Вт - 52 шт., гібридний інвертор 50 кВт - 1 піт., високовольтна літієва акумуляторна батарея 5 кВт - 10 шт.;
- затвердити одноразовий обов`язковий внесок співвласників житлових приміщень та власників паркомісць (машино місць), крім власників нежитлових приміщень, будинку на енергомодернізацію багатоквартирного будинку у розмірі 152 грн за 1 кв. м загальної площі житлового приміщення та загальної площі парко місця (машино місця) співвласника;
- встановити строк для оплати цього внеску до 20 жовтня 2024 року (включно);
- встановити, що у разі утримання з міського (державного) бюджету, Фонду енергоефективності компенсації на придбання обладнання для енергомодернізацїї багатоквартирного будинку, голові правління протягом двох місяців здійснити перерахування коштів співвласникам, які фактично сплатили «внесок на енергомодернізацію багатоквартирного будинку» на день отримання такої компенсації, перерахування здійснити пропорційно до суми сплачених коштів. Встановити, що голова правління має право замість перерахування коштів на рахунок власників зменшити поточні нарахування таким власникам (провести залік взаємних грошових вимог).
Відповідно до довідки-розрахунку за адресою: АДРЕСА_5 , станом на 04 березня 2025 року заборгованість зі сплати внесків та інших платежів складає 47 394,30 грн.
Відповідно до довідки-розрахунку за адресою: АДРЕСА_6 , станом на 04 березня 2025 року заборгованість зі сплати внесків та інших платежів складає 87 574,10 грн.
Згідно із розрахунком 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01 липня 2024 року по 28 лютого 2025 року сума 3 % річних становить 1 692,72 грн, а інфляційна складова боргу - 9 166,20 грн.
07 липня 2025 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСББ «ЖК Аурум» заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку по квартирі № 118 у розмірі 33 708,12 грн та по квартирі № 102 у розмірі 19 219,10 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій від 07 липня 2025 року.
12 серпня 2025 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 сплатили на користь ОСББ заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку по квартирі № 118 у розмірі 2 161,00 грн та по квартирі № 102 у розмірі 2 160,00 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій від 12 серпня 2025 року.
Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 від 23 квітня 2025 року загальна площа зазначеної квартири становить 248,0 кв. м.
Згідно повідомлення про схвалення заявки ДУ «Фонд енергоефективності» від 04 серпня 2025 року в межах програми «ГрінДІМ» від 12 червня 2025 року, ДУ «Фонд енергоефективності» затверджено суму гранту на користь ОСББ «ЖК Аурум» із врахуванням обмежень у розмірі 1 208 458,44 грн. Виплата гранту відбудеться впродовж 15 робочих днів з моменту відправлення цього повідомлення за умови, що на день виплати будуть дотримані всі умова виплати траншу та виконані інші зобов`язання ОСББ за грантовим договором та програмою.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є співвласником багатоквартирного будинку і має нести витрати по його утриманню, проте свої обов`язки щодо оплати наданих послуг вона належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості.
Відхиляючи доводи відповідачки щодо того, що загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 248,0 кв. м, а не 267,0 кв. м, як зазначено у розрахунку позивача, суд зазначив, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно площа цієї квартири становить 267,0 кв. м. При цьому відповідачка не позбавлена права звернутись до державного реєстратора з наданням підтверджуючих документів для виправлення помилки у відповідних відомостях реєстру щодо загальної площі належної їй квартири в порядку, визначеному чинним законодавством.
Спростовуючи доводи відповідачки про те, що ОСББ «ЖК «Аурум» повернуті грошові кошти в сумі 1 208 458,44 грн за альтернативні джерела живлення, суд виходив з того, що вони також не знайшли свого підтвердження, оскільки у повідомленні про схвалення заявки ДУ «Фонд енергоефективності» від 04 серпня 2025 року зазначається про те, що ДУ «Фонд енергоефективності» затверджено суму гранту, яка підлягає поверненню ОСББ із врахуванням обмежень у розмірі 1 208 458,44 грн, а також про те, що виплата гранту відбудеться впродовж 15 робочих днів з моменту відправлення цього повідомлення за умови, що на день виплати будуть дотримані всі умова виплати траншу та виконані інші зобов`язання ОСББ за грантовим договором та програмою.
Разом з тим, доказів перерахування на розрахунковий рахунок ОСББ «ЖК Аурум» гранту за альтернативні джерела живлення у розмірі 1 208 458,44 грн до суду не надано.
Незмістовними суд першої інстанції також вважав доводи відповідачки про те, що рішення загальних зборів ОСББ є обов`язковим лише для присутніх та належно повідомлених осіб, а її підпис в протоколах зборів відсутній, а також про те, що належні їй квартири № 102 та № 118 не мають ремонту, підведених комунікацій, водо- та електропостачання і що у цих квартирах ніхто не проживає.
Суд вказав, що рішення загальних зборів співвласників житлового будинку є обов`язковими для виконання усіма його членами, а відомості про те, що рішення, якими встановлені тарифи та їх вартість, скасовані або визнані недійсними відсутні. Відтак, відсутність відповідачки на зборах, які затвердили ці тарифи, не позбавляє її обов`язку здійснювати оплату внесків у встановленому розмірі. Так само, непроживання в квартирах або відсутність в них ремонтних робіт не звільняє відповідачку від обов`язку утримувати належне їй майно.
Разом з тим, суд врахував здійсненні відповідачкою проплати вже після подання позову і зменшив розмір заявленої позивачем заборгованості на суму сплачених коштів. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню несплачена заборгованість у розмірі 26 015,20 грн та у розмірі 51 704,98 грн.
Крім того, з огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, виконання якого відповідачка прострочила, районний суд дійшов висновку, що нараховані позивачем за вказаний період на підставі частини другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 9 166,20 грн та 3 % річних у розмірі 1 692,72 грн також підлягають стягненню з відповідачки.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Частиною першою статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
У статті 15 цього Закону визначено, що співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Статтею 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.
Відповідно до статті 23 зазначеного Закону внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.
У статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначено Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.
Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника (частина друга статті 7 вказаного Закону).
У постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 466/8748/16-ц зроблено правовий висновок про те, що особа, яка є співвласником будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а Об`єднання наділене правом у разі нездійснення таких дій цією особою звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. Законом, іншими законодавчими актами не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування внесків і платежів, визначених загальними зборами ОСББ.
Отже, співвласник житлового приміщення у багатоквартирному будинку, в якому створене Об`єднання несе обов`язок зі сплати внесків відповідно до прийнятих загальними зборами рішень, а також з оплати інших платежів за спожиті житлові або комунальні послуги.
Визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників будинку відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників відповідно до частини дев`ятої Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», частини другої статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та згідно із законодавчо встановленим порядком голосування на зборах об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 грудня 2019 року у справі № 910/6471/18.
Відповідачка вважає, що їй не вірно була нарахована заборгованість по квартирі № 118 , оскільки площа цієї квартири є меншою, аніж визначена позивачем. Проте Об`єднання нараховує цільові внески відповідно до площі квартири, які зазначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
У Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статі 2, 3) встановлено презумпцію правильності зареєстрованих відомостей у реєстрі для третіх осіб, тобто гарантовано державою об`єктивність, достовірність та повнота відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що до внесення відповідних змін до реєстру в частині загальної площі об`єкта нерухомості відсутні підстави для перерахунку виставленої позивачем суми заборгованості по квартирі АДРЕСА_2 .
Доводи апеляційної скарги відповідачки про неправомірне стягнення з неї витрат на встановлення альтернативних джерел живлення будинку не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Власник квартири зобов`язаний виконувати рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку. Водночас, відповідачка, як співвласник будинку, може не погодитись із рішенням загальних зборів в частині встановлення додаткових внесків на альтернативні джерела живлення, проте, у такому разі, вона має оскаржити це рішення. 
Однак, на час звернення позивача до суду з позовом рішення загальних зборів ОСББ від 15 березня 2024 року було чинним, отже підстав для відмови у задоволенні позову у суду не було. 
Та обставина, що ОСББ «ЖК «Аурум» отримало, чи не отримало в серпні 2025 року компенсацію на придбання обладнання, не може бути підставою для зменшення апеляційним судом у цій справі розміру заборгованості, оскільки така заборгованість по обов`язковим внескам існувала на момент звернення позивача до суду. 
Крім того, суд першої інстанції вірно встановив, що рішенням загальних зборів передбачений порядок повернення сплачених коштів чи зарахування цих коштів на сплату інших платежів у випадку отримання ОСББ компенсації, відтак право відповідачки порушене не буде і Об`єднання за рахунок сплачених коштів співвласників безпідставно не збагатиться.
Щодо посилань  ОСОБА_1 на те, що ОСББ не надало суду документів, що підтверджують права співвласників на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, що, на її думку, впливає на розмір внеску на утримання прибудинкової території, також не заслуговують на увагу.
Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, у тому числі права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до статей 89, 92 ЗК України земельна ділянка, необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку, може належати його співвласникам на праві спільної сумісної власності або перебувати у їх постійному користуванні.
Згідно із частиною другою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.
Суд апеляційної інстанції керується тим, що прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Правовий режим земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, та прибудинкової території визначається земельним законодавством, зокрема статтею 42 ЗК України, якою передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. 
Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.
Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. 
Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України випливає, що земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування після передачі такої ділянки у їх власність чи у постійне користування на загальних підставах у встановленому законом порядкулише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
В такому разі земельна ділянка належить співвласникам житлового будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі № 368/513/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 368/730/16-ц, від 10 липня 2019 року у справі № 201/3406/16-ц та інших.
Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17 та від 22 січня 2020 року у справі № 461/4181/18 зазначив, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
У постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 766/8919/18 зазначено, що сам по собі факт, що земельну ділянку не передано у власність чи в користування співвласникам багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, не змінює правового статусу цієї земельної ділянки як прибудинкової території, та не дає право використовувати її без згоди співвласників будинку.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2023 року в справі № 761/33176/20 зауважив, що згідно з викладеними вище правовими висновками суду касаційної інстанції реалізація співвласниками свого права користування прибудинковою територією не залежить від наявності у них землевпорядної документації та не змінює правового статусу цієї земельної ділянки як прибудинкової території.
Таким чином, відповідачка як особа, яка є співвласником багатоквартирного будинку, в якому створено об`єднання співвласників будинку, зобов`язана здійснювати щомісячні платежі на утримання прибудинкової території будинку відповідно до розміру своєї частки, а відсутність в матеріалах справи правовстановлюючих документів співвласників на відповідну земельну ділянку, призначену для експлуатації та обслуговування житлового будинку, не свідчить, що вказана земельна ділянка фактично не відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку і у відповідачки відсутній обов`язок щодо її утримання за встановлених ОСББ тарифом.
Стосовно аргументів відповідачки про те, що дану справу розглянуто судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, хоча вона разом із відзивом на позовну заяву подавала клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, яке суд не розглянув шляхом постановлення відповідної ухвали, а залишив його без задоволення вже у рішенні по суті спору, слід зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (частина друга статті 274 ЦПК України).
У відповідності до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Як визначено у частині п`ятій статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи (частина шоста статті 279 ЦПК України).
Встановлено, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості з платежів на утримання будинку та прибудинкової території, експлуатацію неподільного та загального майна будинку, а також вартості інших житлових послуг у загальному розмірі 145 827,72 грн, що перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2025 році (90 840,00 грн).
Разом з тим, правозастосування у даній категорії справ характеризується сталістю як законодавства так і судової практики. Справа, що переглядається апеляційним судом, не належить до тих, які відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.
Врахувавши вказані обставини та вимоги статті 19, частини третьої статті 274 ЦПК України, суд першої інстанції визнав розглядувану справу справою незначної складності та дійшов висновку про можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями учасників справи.
Та обставина, що суд першої інстанції відразу не розглянув надіслане 15 квітня 2025 року відповідачкою клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, а надав йому відповідну оцінку лише у рішенні від 13 серпня 2025 року,а також у повному обсязі не врахував положення частини шостої статті 279 ЦПК України, не призвело до неправильного вирішення справи та не може бути безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до вимог пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки зазначена справа не відноситься до тих, які мають розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.
При цьому посилання відповідачки як на підставу для скасування судового рішення по суті спору на пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України є необґрунтованими, так як порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абзац 2 частини другої статті 376 ЦПК України).
Колегія суддів зауважує, що правильне по суті судове рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а порушення порядку розгляду клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не фігурує серед обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, які визначені саме у частині третій статті 376 ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50)).
Суд апеляційної інстанції врахував, що перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку здійснюється у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи і відповідачка мала можливість в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, однак вона не з`явилася в судове засідання і явку свого уповноваженого представника також не забезпечила, не навела обґрунтованих доводів, що незабезпечення її права на участь у розгляді цієї справи в суді першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження саме з повідомленням сторін призвело до неправильного вирішення спору по суті пред`явлених вимог.
Отже, порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування рішення суду першої інстанції з одночасною відмовою в позові відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, апеляційним переглядом не встановлено.
Інші твердження апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення відповідачкою норм діючого законодавства, незгоди з рішенням суду та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Приймаючи рішення, колегія суддів враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідачки.
Встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов цілком законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «ЖК Аурум» заборгованості на утримання спільного майна за період з 01 липня 2024 року по 28 лютого 2025 року у загальному розмірі 77 721,18 грн, 3 % річних у розмірі 1 692,72 грн, інфляційних втрат у розмірі 9 166,20 грн за прострочення грошового зобов`язання.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 рокуу даній справі - без змін.
У такому разі розподіл судових витрат відповідачки, понесених в суді апеляційної інстанції, не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: К.П. Приходько

Д.О. Таргоній