Справа№751/2934/26 
Провадження №1-кп/751/264/26 

В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2026 року       місто Чернігів
Новозаводський районний суд міста Чернігова
в складі: 
головуючого судді         ОСОБА_1  
секретаря судового засідання ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025270340002541 від 02.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ізьяю Печерського району Республіки Комі Російської Федерації, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , учасника бойових дій, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого:
- 27.05.2021 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України;

за участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
захисника ОСОБА_7 
обвинуваченого ОСОБА_3 

В с т а н о в и в:
У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16.09.2025 ОСОБА_3 , перебуваючи на лікуванні у ТОВ «Медичний центр Аврора Мед» (ЄДРПОУ 43172164), з дотриманням законодавства України придбав для власного вживання три таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон), який почав зберігати при собі.
У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 15 год 47 хв 16.09.2025, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на незаконний збут придбаних трьох таблеток, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон).
16.09.2025 близько 15 год 47 хв, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел на збут наркотичних засобів, перебуваючи на території парку «Чернігівський дитинець (Вал)» в м. Чернігові, незаконно збув ОСОБА_8 , яку залучено для проведення оперативної закупки та змінено її анкетні дані, три таблетки, які містять у своєму складі метадон (фенадон), що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (таблиця 2, список №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів»), є наркотичним засобом, обіг якого обмежено, загальною масою 0,064 г, за що отримав 400 грн.
Далі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 25.09.2025 ОСОБА_3 , перебуваючи на лікуванні у ТОВ «Медичний центр Аврора Мед» (ЄДРПОУ 43172164), з дотриманням законодавства України придбав для власного вживання три таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон), який почав зберігати при собі.
У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 12 год 38 хв 25.09.2025, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на незаконний збут придбаних трьох таблеток, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон).
25.09.2025 о 12 год 38 хв, ОСОБА_3 , діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел на збут наркотичних засобів, перебуваючи на ділянці місцевості, що біля Центрального ринку, що по вул. Ринковій, буд. 1 в м. Чернігові, незаконно збув ОСОБА_8 , яку залучено для проведення оперативної закупки та змінено її анкетні дані, три таблетки, які містять у своєму складі метадон (фенадон), що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (таблиця 2, список №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів»), є наркотичним засобом, обіг якого обмежено, загальною масою 0,064 г, за що отримав 300 грн.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчинені кримінальних правопорушень визнав повністю. Показав, що перебував на лікуванні у ТОВ «Медичний центр Аврора Мед», по програмі передбачено придбання по 20 пігулок на 5 днів. 16.09.2025 та 25.09.2025 придбав для власного вживання пігулки метадону. 16.09.2025 та 25.09.2025 збув знайомій ОСОБА_9 по 3 пігулки метадону, за що отримав відповідно 300 грн та 400 грн. Гроші використав на власні потреби. Зазначив, що під час досудового розслідування сприяв слідству, під час обшуку добровільно видав наркотичні засоби, повідомив про всі обставини вчинення кримінальних правопорушень. З приводу скоєного жалкує, розкаюється та просить суворо не карати. 
Окрім показів обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, за встановленими судом обставинами підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового розслідування та безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:
- рапортом начальника СБН ВКП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, згідно якого від оперативних джерел було отримано інформацію про те, що громадянин ОСОБА_10 займається незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин на території м. Чернігова та Чернігівського району, в тому числі військовослужбовцям (т.1 а.п.70);
- рапортом ст. о/у ВКП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, згідно якого від оперативних джерел було отримано інформацію про те, що громадянин ОСОБА_10 , який займається розповсюдженням наркотичних засобів, являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 та користується мобільним номером з сім картою НОМЕР_2 , на який йому телефонують та розмовляють про наркотичні засоби (т.1 а.п.71);
- актом прийому-передачі грошових коштів від 16.09.2025, відповідно до якого отримано від начальника СБН ВКП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 , грошові кошти в сумі 400 грн для проведення оперативної закупки наркотичних засбів у ОСОБА_3 (т.1 а.п.150);
- протоколом огляду грошей та інших речей від 16.09.2025, відповідно до якого, у присутності понятих, оглянуто грошові кошти в сумі 400 грн купюрами номіналом 200 грн (т.1 а.п.153-154);
- протоколом огляду покупця та вручення грошей від 16.09.2025, відповідно до якого у зв`язку з проведенням оперативної закупки наркотичних засобів, у присутності двох понятих, ОСОБА_8 видані грошові кошти в сумі 400 грн купюрами номіналом 200 грн (т.1 а.п.156);
- протоколом вручення технічних засобів від 16.09.2025, згідно якого ОСОБА_8 вручено сорочку та сумку, в яку вмонтовано технічні засоби: аудіо-, відеореєстратор, для фіксування негласної слідчої дії (т.1 а.п.157);
- протоколом огляду місця події від 16.09.2025, в ході якого була оглянута ділянка місцевості, що знаходиться в лісосмузі, що неподалік пров. Береговий в м. Чернігові, а саме з геоданими 51,4900713,31,3147249, на якій знаходиться жінка вдягнена в сорочку та джинсові штани, в руках тримає сумку. На прохання жінка представилася як ОСОБА_8 та повідомила, що у неї при собі таблетки наркотичного засобу - метадон, які придбала за гроші в сумі 400 грн у ОСОБА_3 (т.1 а.п.159-160);
- заявою ОСОБА_8 від 19.09.2025 про добровільну видачу працівнику поліції тьрох пігулок метадону, які вона придбала у ОСОБА_3 (т.1 а.п.158);
- висновком експерта №СЕ-19/125-25/12972-НЗПРАП від 22.09.2025, відповідно якого надані на експертизу три таблетки білокого кольору містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено – метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) становить 0,021 г, 0,021 г та 0,022 г відповідно (т.1 а.п.165-168);
- актом прийому-передачі грошових коштів від 25.09.2025, відповідно до якого отримано від начальника СБН ВКП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 , грошові кошти в сумі 300 грн купюрами номіналом 200 грн та 100 грн для проведення оперативної закупки наркотичних засобів у ОСОБА_3 (т.1 а.п.181);
- протоколом огляду грошей та інших речей від 25.09.2025, відповідно до якого, у присутності понятих, оглянуто грошові кошти в сумі 300 грн купюрами номіналом 200 грн та 100 грн (т.1 а.п.184);
- протоколом огляду покупця та вручення грошей від 25.09.2025, відповідно до якого у зв`язку з проведенням оперативної закупки наркотичних засобів, у присутності двох понятих, ОСОБА_8 видані грошові кошти в сумі 300 грн купюрами номіналом 200 грн та 100 грн (т.1 а.п.186-187);
- протоколом вручення технічних засобів від 25.09.2025, згідно якого ОСОБА_8 вручено сумку, куртку, в які вмонтовано технічні засоби: аудіо-, відеореєстратор, для фіксування негласної слідчої дії (т.1 а.п.187);
- протоколом огляду місця події від 25.09.2025, в ході якого була оглянута ділянка місцевості, що біля буд. 28 по вул. Коцюбинського у м. Чернігові, на якій знаходиться ОСОБА_8 , яка повідомила, що у неї при собі таблетки метадону, які вона придбала у ОСОБА_3 , самостійно дістала два блістери, в одному з яких знаходилась одна пігулка, в другому дві, та які ОСОБА_8 добровільно передала слідчій (т.1 а.п.189-190);
- заявою ОСОБА_8 від 25.09.2025 про добровільну видачу працівнику поліції пігулок метадону у кількості три штуки, придбаних у ОСОБА_3 (т.1 а.п.188);
- висновком експерта №СЕ-19/125-25/13372-НЗПРАП від 26.09.2025, відповідно якого надані на експертизу три таблетки містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено – метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) у трьох таблетках становить відповідно 0,022г, 0,021г та 0,021г (т.1 а.п.195-199);
- протоколом про результати негласної слідчої (розшукової) дії шляхом зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 22.10.2025 та дослідженим в судовому засіданні аудіозаписом, відповідно якого у період часу з 11.50 год 19.09.2025 до 12.26 год 25.09.2025 ОСОБА_3 спілкувалася з різними особами з приводу наявності у нього наркотичних речовин, їх реалізації (т. 1 а.п. 126-132);
- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії – аудіо, відеоконтроль особи та дослідженим в судовому засіданні відеозаписами, відповідно яких 16.09.2025 о 15.40 год особа жіночої статі рухається вулицями м. Чернігова. О 15-43 год телефонує по мобільному телефону та повідомляє де знаходиться. О 15-47 год зустрічається з ОСОБА_3 та особою жіночої статі та розмовляють на різні теми, в тому числі і про вид наркотичних засобів, та обговорюють їх кількість, під час розмови особа, жіночої статі передає ОСОБА_3 грошові кошти, а той передає пігулки білого кольору, після чого розходяться. 25.09.2025 о 12-30 год особа жіночої статі рухається вулицями м. Чернігова, телефонує по мобільному телефону та домовляється про місце зустрічі. 12-38 год зустрічається з ОСОБА_3 та особою жіночої статі, розмовляють на різні теми, в ході спілкування ОСОБА_3 передає закупнику пігулки білого кольору, після чого вони розходяться (т.1 а.п.135-138); 
- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину від 09.10.2025 відповідно якого до службового кабінету ЧРУП ГУНП було запрошено особу жіночої статі, анкетні дані якої змінено на ОСОБА_8 , яка добровільно надала згоду на проведення оперативної закупки наркотичних засобів у ОСОБА_3 , з яким вона попередньо домовилась про зустріч для купівлі наркотичних засобів. У подальшому було проведено огляд ОСОБА_8 та вручено грошові кошти в сумі 300 грн для купівлі наркотичних засобів. Далі ОСОБА_8 , разом із працівниками поліції поїхала в район місця зустрічі. Через деякий час зустрілась із ОСОБА_3 та передала грошові кошти в сумі 300 грн, на що отримала три пігулки білого кольору, поспілкувавшись деякий час, вони розійшлись, а ОСОБА_8 повернулась до працівників поліції, яким добровільно видала вказані пігулки, які було вилучено в присутності двох понятих (т.1 а.п.141-142); 
- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину від 22.09.2025 відповідно якого до службового приміщення ЧРУП ГУНП було запрошено особу жіночої статі, анкетні дані якої змінено на ОСОБА_8 , яка добровільно надала згоду на проведення оперативної закупки наркотичних засобів у ОСОБА_3 , з яким вона в ході телефонної розмови попередньо домовилась про зустріч для придбання наркотичних засобів. У подальшому було проведено огляд ОСОБА_8 та вручено грошові кошти в сумі 400 грн для придбання наркотичних засобів. Через деякий час ОСОБА_8 зустрілась із ОСОБА_3 та передала йому вищевказані грошові кошти в сумі 400 грн, на що ОСОБА_3 передав ОСОБА_8 пігулки білого кольору, поспілкувавшись деякий час, вони розійшлись, а ОСОБА_8 повернулась до працівників поліції, яким добровільно видала вищевказані пігулки, які було вилучено в присутності двох понятих (т.1 а.п.148-149); 
- протоколом обшуку від 25.09.2025 та відеозаписом, відповідно до яких обшук проводився за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого ОСОБА_3 , в коридорі будинку, дістав з куртки речовину рослинного походження, яку добровільно передав слідчій. В подальшому, під час проведення обшуку в будинку нічого виявлено та вилучено не було (т.1 а.п.178-180).
Отже, аналізуючи надані стороною обвинувачення докази, суд доходить висновку, що останні взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим, підстави для визнання доказів недопустимими відсутні.
Разом з тим, суд вважає, що така кваліфікація як повторність по першому епізоду за ч.2 ст.307 КК України з огляду на те, що на розгляді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває обвинувальний акт за ч.2 ст.307 КК України, не може бути застосована в даному випадку виходячи з наступного.
Повторністю кримінальних правопорушень як формою множинності згідно з нормативним приписом ст. 32 КК визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч. 1ст. 32 КК). 
У ст. 35 КК України передбачені правові наслідки повторності, сукупності та рецидиву кримінальних правопорушень, зокрема, повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається із закону України про кримінальну відповідальність, законодавцем чітко не встановлено підходу до врахування при здійсненні кримінально-правової кваліфікації дій особи за ознакою «повторно» наявності чи відсутності факту засудження цієї особи (наявності чи відсутності судимості).
Для цього слід враховувати принцип презумпції невинуватості, закріплений у ратифікованих Верховною Радою України міжнародно-правових актах, зокрема у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. 
Також у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві. Так, у ч. 1 ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК).Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.
З урахуванням зазначеного та враховуючи принцип презумпції невинуватості, а також системне тлумачення положень частин 1 та 3 ст. 32 КК, вказує на те, що сам факт вчинення злочину не вперше утворює повторність без постановлення обвинувального вироку суду стосовно особи лише у випадку, коли такий факт розслідується органом досудового слідства чи розглядається судом з іншим епізодом тотожного або однорідного злочину в одному кримінальному провадженні. Тобто лише за умов, коли суд безпосередньо досліджує докази та у вироку встановить доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому. Оскільки доведеність чи недоведеність вини у першому епізоді встановлюється судом і лише одночасний розгляд судом в одному кримінальному провадженні першого епізоду, що утворює повторність, і наступного, який кваліфікується як повторний.
Отже, лише за таких обставин, така форма множинності злочинів, як повторність, за відсутності обвинувального вироку суду стосовно особи за раніше вчинений злочин, якщо такі епізоди розглядаються судом в одному кримінальному провадженні, узгоджується з положеннями ст. 62 Конституції України та відповідає принципу non bis in idem.
Крім того, системне тлумачення зазначених вище норм свідчить про те, що необхідно розрізняти особливості інкримінування особі ознаки повторності в одному чи різних кримінальних провадженнях стосовно неї, зокрема: коли за наявності повторності тотожних чи однорідних злочинів така кваліфікуюча ознака інкримінується особі в одному кримінальному провадженні без постановлення обвинувального вироку стосовно першого епізоду суспільно небезпечної поведінки особи; та у різних кримінальних провадженнях, коли розгляд кримінального провадження за першим епізодом розглядається (або розслідується) в іншому кримінальному провадженні щодо тієї ж особи. При цьому основою для такого поділу є врахування принципу презумпції невинуватості особи.
Тобто у різних кримінальних провадженнях стосовно однієї і тієї ж особи підставою для кваліфікації дій особи за ознакою повторно є не факт обвинувачення її у вчиненні злочину за першим епізодом (без постановлення обвинувального вироку), а саме факт постановлення стосовно неї обвинувального вироку у іншому кримінальному провадженні за епізодом, що дає підстави кваліфікувати її дії з урахуванням повторності.
Так, у випадку, коли на момент правової оцінки судом певного діяння особи в обвинувальному вироку інші діяння цієї ж особи не одержали з боку інших судів правової оцінки, яка б дозволяла розглядати їх як елементи повторності разом з тим діянням, якому дає правову оцінку суд, він не може: розглядати діяння, яке є предметом його правової оцінки, як елемент повторності кримінальних правопорушень; взагалі вбачати у поведінці особи повторність кримінальних правопорушень.
Ця неможливість викликана тим, що у протилежному випадку суд спростовував би презумпцію невинуватості особи щодо діянь, які не були предметом судового розгляду, що було б явним порушенням цього фундаментального права людини, оскільки презумпція невинуватості передбачає з-поміж іншого те, що «сторона обвинувачення має повідомити зацікавленій особі, у чому її обвинувачують, аби надати можливість підготувати і згодом представити свій захист, а також надати докази, достатні для обґрунтування обвинувального акту» (постанова ЄСПЛ в справі Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, пар. 77). Усі перераховані гарантії виявляться порушеними, якщо суд надаватиме правову оцінку діянню, яке не є предметом кримінального провадження, в якому суд здійснює судовий розгляд.
Оскільки суд не може давати правову оцінку діянням особи, що не є предметом кримінального провадження, в якому він здійснює судовий розгляд, він, відповідно, позбавлений можливості давати діянню, щодо якого він здійснює судовий розгляд, таку правову оцінку, яка б ґрунтувалася на оцінці інших діянь, щодо яких судовий розгляд не здійснюється. Таким чином, суд повинен утримуватися від оцінки діяння, щодо якого він здійснює судовий розгляд, як повторного кримінального правопорушення, якщо інші діяння особи ще не одержали з боку іншого суду правової оцінки, яка дозволяла б розглядати їх як елементи повторності кримінальних правопорушень.
Таку позицію висловила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в своїй постанові від 14.09.2020 у справі № 591/4366/18.
Перебування на розгляді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області обвинувального акту за ч.2 ст.307 КК України відносно ОСОБА_3 , по якому не ухвалено обвинувального вироку, не дає підстав кваліфікувати його дії з урахуванням повторності у даному кримінальному провадженні по першому епізоду.
У зв`язку з зазначеним вище, суд вважає за необхідне виключити з фабули обставин вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.307 КК України, що мало місце 16.09.2025, зазначену в обвинувальному акті таку кваліфікуючу ознаку як повторність, внаслідок чого кримінальне правопорушення, яке вчинене ОСОБА_3 та кваліфіковане органом досудового розслідування за ч.2 ст.307 КК України за епізодом 16.09.2025, суд кваліфікує за ч.1 ст.307 КК України.
З огляду на це, вступна частина вироку суду викладена з виключенням такої кваліфікуючої ознаки як повторність.
Отже, враховуючи вказані обставини в цьому провадження, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у незаконному збуті наркотичних засобів, а також у незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно, а його дії кваліфікуються за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.
Призначаючи покарання суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні провини, обвинувачений жалкує з приводу вчиненого; активне сприяння у розкритті злочину, яке полягає добровільному виданні речей під час проведення обшуку, повідомленні про всі обставини вчинення кримінальних правопорушень. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Також суд враховує, що ОСОБА_3 одружений, має на утриманні малолітніх дітей, наразі не працює, проходив військову службу за мобілізацією, учасник бойових дій, раніше судимий, за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався, перебував на лікуванні у медичному центрі «Аврора-Мед» з 17.06.2025 по 29.09.2025. Крім того, судом враховується вік та стан здоров`я обвинуваченого.
Враховуючи наведені вище обставини, характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наслідки скоєного, особу обвинуваченого, який надав зізнавальні свідчення та щиро розкаявся у скоєному, суд вважає за можливе визнати зазначені вище обставини, що пом`якшують покарання, такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч.1 ст.307 КК України; за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, окрім житла.
При призначенні остаточного покарання обвинуваченому слід керуватись ч. 1 ст. 70 КК України, визначаючи його шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Підстав для призначення покарання, із застосуванням ст.75 КК України, судом не встановлено, у зв`язку із тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку та становить велику загрозу здоров`ю населення та відсутністю передумов, за яких дана правова норма може бути застосована.
Крім того, відповідно до cт.20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч.2 ст.19 КК України) чи обмежено осудною (ч.1 ст.20 КК України) належить виключно до компетенції суду.
Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Також згідно положень ст.ст.93, 94, 96 КК України передбачено, що примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили злочини та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати в якості примусового заходу медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили в стані обмеженої осудності злочин.
На підставі усталеної судової практики - надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч.1 ст.20, ч.2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду. Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених (відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду).
Зі змісту висновку експерта №10 за результатами судово-психіатричної експертизи від 11.02.2026, наразі ОСОБА_3 тяжким психічним розладом не страждає, виявляє посттравматичний стресовий розлад з емоційно-вольовими порушеннями та тривожно-депресивною симптоматикою обтяжений вживанням психоактивних речовин, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_3 також тяжким психічним розладом не страждав, також виявляв посттравматичний стресовий розлад з емоційно-вольовими порушеннями та тривожно-депресивною симптоматикою обтяжений вживанням психоактивних речовин. Наявний у ОСОБА_3 психічний розлад мав значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття ним рішень, усвідомлення власного місця і ролі в цій ситуації, передбачення наслідків своїх дій та здатність регулювати свою поведінку. Тому, під час інкримінованих йому дій, ОСОБА_3 не повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.
Отже, наявні у ОСОБА_3 на час вчинення кримінальних правопорушень психічні розлади були не настільки виражені, обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Тобто, дії ОСОБА_3 підпадають під дію ст.20 КК України «обмежена осудність».
Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
На підставі зазначеного висновку експерта № 10 за результатами судово-психіатричної експертизи від 11.02.2026, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 є обмежено осудним та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.
Вказане кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 504 КПК України, згідно якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності,здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
Таке покарання, на думку суду, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, суд не може погодитися із позицією сторони обвинувачення щодо необхідності призначення покарання із застосуванням положень ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Коростенським міськрайонним судом Житомирської області від 27.05.2021, з огляду на наступне. 
Так, Коростенським міськрайонним судом Житомирської області вироком від 27.05.2021 ОСОБА_3 визнанний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно положень ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Відповідно до положень ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Призначення покарання за сукупністю вироків застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. 
Так, у даному кримінальному провадженні злочини вчинені 16.09.2025 та 25.09.2025. Іспитовий строк за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області закінчився 28.05.2024.
Частиною 1 ст. 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно ч.5 ст.17 КПК України поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Отже, перебування на розляді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області обвинувального акту за ч.2 ст.307 КК України за епізодами, які мали місце у 2022 та 2023 роках, без ухвалення обвинувального вироку, не дає підстав для застосування положень ст.71 КК України у даному кримінальному провадженні.
Згідно протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_3 затриманий 25 вересня 2025 року.
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2026 до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 24.11.2025, із визначенням розміру застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 грн 00 коп, який неодноразово продовжувався.
Надалі, Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 19.02.2026 продовжив запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 26.03.2026, визнавчи розмір застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 840 грн 00 коп, які надалі продовжений до 22.05.2026.
При вирішенні питання про заходи забезпечення даного кримінального провадження - запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує положення п. «а» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи, п.31, п.32, п.46, п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Руслан Яковенко проти України» від 04.06.2015 і вважає за необхідне міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.09.2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
З огляду на наведене, оскільки у застосуванні арешту майна відпала потреба, суд вважає за можливе скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.09.2025.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню в сумі 6 239,80 грн, пов`язані з проведенням судових експертиз, підлягають стягненню з ОСОБА_3 користь держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд  
Ухвалив: 

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 307 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.09.2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.
На підставі ч. 2 ст. 20, п.1 ч.1 ст. 94 КК України застосувати до
ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 6 239 (шість тисяч двісті тридцять дев`ять) грн 80 коп процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз. 
Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.09.2025 на майно, а саме: мобільний телефон «Redmi A7», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 з сім-карткою мобільного оператора НОМЕР_5 , із забороною відчудження, розпорядження та користування - скасувати. 
Речові докази: 
- три пігулки, які містять в своєму складі наркотичний засіб – метадон (фенадон) масою масою 0,021г, 0,021г, 0,022г; фрагмент блістера з трьома пігулками, які містять в своєму складі наркотичний засіб – метадон (фенадон) масою масою 0,021г, 0,021г, 0,022г; речовину рослинного походження, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено – канабісом, масою у перерахунку на висушену речовину 2,805г, які передані на зберіганні до камери речових доказів Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області - знищити;
- мобільний телефон «Redmi A7», ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 з сім-карткою мобільного оператора НОМЕР_5 , який переданий на зберігання до камери речових доказів Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області - конфіскувати в дохід держави.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги – після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

Суддя              ОСОБА_1