Справа №766/14551/24
н/п 1-кп/766/2511/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.04.2026 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Херсона в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №12022231080000246 від 30.11.2022 року за обвинуваченням:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсон, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1, України,

в с т а н о в и в:
I. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше серпня 2022 року, знаходячись у с. Томина Балка Херсонського району Херсонської області, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що вказаний населений пункт перебуває під окупацією збройних сил російської федерації та на території Херсонської області російською федерацією створено незаконні органи влади, діючи умисно, з метою завдання шкоди Україні, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, добровільно погодилась на пропозицію та зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади створеному на тимчасово окупованій території, а саме так званого (російською мовою) - «главы сельского поселения Томина Балка военно-гражданской администрации Белозерской поселковой территориальной громады Херсонского района Херсонской области». 
Так, ОСОБА_5 , на підставі «Приказа №7сп от 08.08.2022 главы военно-гражданской администрации Белозерской поселковой территориальной громады Херсонского района Херсонской области» ОСОБА_6 , призначена окупаційною владою російської федерації на посаду «главы сельского поселения Томина Балка военно-гражданской администрации Белозерской поселковой территориальной громады Херсонского района Херсонской области», на якій виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції. На займаній посаді ОСОБА_5 збирала паспортні дані місцевого населення та оформлювала соціальні та пенсійні виплати від окупаційної влади, наймала різноробочих для виконання робіт з благоустрою с. Томина Балка, координувала діяльність та давала їм доручення.
Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово-окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

ІI. Застосовані судом правові процедури.
Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia)
З урахуванням того, що судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченої, дотримання процедур, встановлених процесуальним законом для такого розгляду, суд вважає за необхідне мотивувати окремо.
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, надійшов до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті.
Ухвалою суду від 02.09.2024 було призначено підготовче судове засідання.
Судом від призначення обвинувального акту до ухвалення рішення про проведення спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченої та до підготовчого судового засідання, було проведено судові засідання: 26.11.2024, 18.12.2024, 21.01.2025, 17.02.2025, 22.05.2025.
Про всі зазначені вище судові засідання обвинувачена повідомлялася про судовий розгляд кримінального провадження стосовно неї та мала можливість прибути до суду та скористатись своїм правом на вільний вибір захисника, користуватись своїми правами та подати до суду будь-які клопотання чи заяви. Зазначеною можливістю, наданою судом, обвинувачена ОСОБА_5 не скористалась.
Відповідно до положень ч.5 ст.374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
З огляду на положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи, суд зазначає про таке.
АТ «Укрпошта» припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до рф, а також поштових відправлень до тимчасово окупованої території з 24.02.2022 року .
Відповідно до ч. 4 ст. 548 КПК України оригінал запиту про міжнародно-правову допомогу надсилається за кордон поштою, то в умовах припинення АТ «Укрпошта» приймання всіх видів поштових відправлень призначенням до рф та поштових відправлень до тимчасово окупованої території, виконати вимоги КПК України та міжнародних договорів щодо вжиття необхідних заходів з метою отримання правової допомоги у кримінальному провадженні на території рф та тимчасово окупованої території немає можливості.
Процедура заочного судового розгляду не є деталізованою процесуальним законом, не має тривалої історії застосування у судовій практиці, а тому суд виходив із загальних засад кримінального провадження. 
До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відноситься: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження доказів.
При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.
Так, змістом абз. 1 ч. 3 ст. 323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.
Згідно положень ч. 2 ст. 297-1 КПК України вбачається, що серед переліку злочинів, щодо яких може здійснюватися спеціальне досудове розслідування, наявне посилання на ст. 111-1 КК України, за якою пред`явлено обвинувачення ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком; здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
У відповідності до положень ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної ВР України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою – сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
На виконання зазначених положень процесуального закону, повідомлення про виклик обвинуваченої ОСОБА_5 до призначених судових засідань здійснювались шляхом направлення повісток на останню відому адресу проживання в с. Приозерне Херсонського району Херсонської області, а також було опубліковано у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора. Також, відповідні повідомлення про виклик до суду були завчасно опубліковані на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області щодо всіх судових засідань, які призначались у кримінальному провадженні. 
Водночас, не зважаючи на наявні у матеріалах провадження докази відсутності ОСОБА_5 на території України, у органу досудового слідства, прокурора та суду відсутні будь-які відомості щодо адреси можливого проживання або перебування останньої за кордоном для направлення судового повідомлення про виклик в порядку ч. 7 ст. 135 КПК України. 
З огляду на наявні матеріали провадження, суд не вбачає будь-яких інших можливостей, які могли б бути використані для повідомлення обвинуваченої, водночас є мотивовані підстави стверджувати, що обвинувачена була обізнана щодо судового провадження ще на стадії проведення судом підготовчих дій.

ІІІ. Щодо забезпечення права на захист.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 КПК України захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст.49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог ст. 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. У цьому провадженні участь захисника є обов`язковою з огляду на положення ч. 1 ст. 52 КПК України, оскільки висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Разом з цим, стосовно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне досудове розслідування, тому відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України участь захисника у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою, але з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.
Під час підготовчого судового засідання та проведення подальшого спеціального судового провадження даного кримінального провадження, судом у повному обсязі було забезпечено участь захисника в захисті інтересів обвинуваченої.
З урахуванням зазначеного, ухвалою суду від 17.02.2025 клопотання прокурора про здійснення спеціального судового розгляду було задоволено, оскільки наявними у матеріалах справи доказами належним чином доведено, що обвинувачення ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №12022231080000246 від 30.11.2022 висунуте щодо злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1,  КК України, тобто того, який входить до переліку злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. Ухвалою суду від 22.05.2025 був призначений судовий розгляд з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 31, 314-316 КПК України.
Разом з цим, за період часу з 02.09.2024 (ухвали про призначення підготовчого судового засідання) та до виходу суду до нарадчої кімнати 15.04.2026, інформація, яка стосувалася всіх призначених судових засідань, своєчасно публікувалася та була доступною через офіційний веб-сайт суду та публікацій у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження. 
Захисник обвинуваченої здійснювала захист обвинуваченої: приймала участь у дослідженні доказів під час судового розгляду, виступала у дебатах.
За час судового розгляду обвинувачена могла визначитися з провадженням проти неї, та усвідомлюючи, що у неї виник юридичний обов`язок постати перед судом, однак не змінила свою процесуальну поведінку та продовжила подальше ухилення від виконання своїх процесуальних обов`язків.
У свою чергу суд звертає увагу на те, що всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачена була проінформована належним чином про дати слухання справи, а також дотримані її права на належне представництво у суді.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_5 про розпочате кримінальне провадження та її відмову від здійснення свого права постати перед Українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, і захищати себе безпосередньо в суді, що свідчить про наявність у неї наміру ухилитись від кримінальної відповідальності. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд розцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п «g» п.3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Враховуючи порядок, визначений вимогами КПК України, здійснення спеціального судового провадження, яке проводиться за відсутністю обвинуваченого, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду. При цьому судом забезпечено застосування до обвинуваченої належної правової процедури в контексті приписів вимог ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а тому поріг вимогливості до доказування у цьому випадку має бути підвищений.
Прокурором долучено у судовому засіданні під час судового розгляду процесуальні документи, складені під час проведення досудового розслідування, на підтвердження законності вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Підсумовуючи, суд констатує, що всі передбачені КПК України умови для проведення судового за спеціальною процедурою «in absentia», судом виконані та дотримані у повному обсязі.

IV. Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор в ході судових дебатів висловив позицію, щодо повної доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину. Просив визнати обвинувачену ОСОБА_5 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1КК України та призначити відповідне максимальне покарання в межах санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України, застосувавши додаткове покарання. 
Захисник просила суд призначити обвинуваченій мінімальне покарання передбачене санкцією статті, оскільки неможливо заслухати версію подій, що відбувалися від обвинуваченої та враховуючи її позитивні характеризуючи матеріали.

V. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01.08.2024 (справа №766/8701/24, н/п №1-кс/766/5703/24), по даному кримінальному провадженню здійснювалося спеціальне досудове розслідування.
Так вина ОСОБА_5 у вчиненні поставленого їй у провину кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а саме:
- протоколом огляду місця події від 13.06.2024 (з додатком на 3 аркушах), який проводився за адресою: АДРЕСА_2 та який підтверджує зайняття ОСОБА_5 посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора в ході якого оглянуто наступні документи : 
- «Приказ об утверждении на должности ОСОБА_5 , от 08.08.2022», у резолютивній частині документ містить наступний зміст: «Назначить на должность главы сельской администрации села Томина Балка военно-гражданской администрации Белозерской поселковой территориальной громады Херсонского района Херсонской области  ОСОБА_5 . Установить размер оплаты труда согласно утвержденной структуре военно-гражданской администрации Белозерской поселковой территориальной громады Херсонского района Херсонской области. Контроль за выполнением приказа возложить на заместителя главы военно-гражданской администрации Белозерской поселковой территориальной громады Херсонского района Херсонской области ФИО» підписаний «главой военно-гражданской админстрации ФИО» з печаткою на якій зображено герб з малюнком двоголового орла; 
- «Распоряжение №87 от 22.08.2022» підписано «главой военно-гражданской админстрации ФИО» - «О проведении инвентаризации объектов недвижимости для размещения личного состава армии российской федерации на территории поселения Томина Балка, мест стоянки военной техники. Обеспечить вольный доступа военнослужащих армии Росийской Федерации в здания, сооружения, размещенные на территории населенного пункта. Расмотреть возможность организации питания военнослужащих армии росийской федерации в том числе и прикомандированих с других регионов для проведения специальной военной операции.» на ім`я «главы сельского поселения Томына Балка Белозерской поселковой территориальной громады Херсонского района Херсонской области  ОСОБА_5 »; 
- «ведомость на получение зарплаты главам сельских поселений Белозерской поселковой териториальной громады за август 2022 от 07.09.2022» підписана «главой военно-гражданской админстрации ФИО» де в графі 4 зазначено « ОСОБА_5 глава сельського поселения Томина Балка»;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_7 впізнала особу, зображену на фото №1, як ОСОБА_5 , яка під час тимчасової окупації Херсонської області займала посаду голови сільської ради с. Томина Балка та співпрацювала з окупаційною владою за рисами обличчя;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_8 впізнала особу, зображену на фото №1, як ОСОБА_5 , яка під час тимчасової окупації Херсонської області займала посаду голови сільської ради с. Томина Балка та працювала на окупаційну владу за рисами обличчя;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_9 впізнала особу, зображену на фото №1, як ОСОБА_5 , яка під час тимчасової окупації Херсонської області займала посаду голови сільської ради с. Томина Балка та співпрацювала з окупаційною владою за рисами обличчя;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_10 впізнала особу, зображену на фото №1, як ОСОБА_5 , яка під час тимчасової окупації Херсонської області добровільно займала посаду голови сільської ради с. Томина Балка за рисами обличчя;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_11 впізнала особу, зображену на фото №1, як ОСОБА_5 , яка під час тимчасової окупації Херсонської області займала посаду голови сільської ради с. Томина Балка за рисами обличчя;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_12 впізнала особу, зображену на фото №1, як ОСОБА_5 , яка під час тимчасової окупації Херсонської області займала посаду голови сільської ради с. Томина Балка та співпрацювала з окупаційною владою за рисами обличчя;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_13 впізнала особу, зображену на фото №1, як ОСОБА_5 , яка під час тимчасової окупації Херсонської області займала посаду голови сільської ради с. Томина Балка та співпрацювала з окупаційною владою за рисами обличчя;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_14 впізнала особу, зображену на фото №1, як ОСОБА_5 , яка під час тимчасової окупації Херсонської області займала посаду голови сільської ради с. Томина Балка за рисами обличчя;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_15 впізнала особу, зображену на фото №1, як ОСОБА_5 , яка під час тимчасової окупації Херсонської області займала посаду голови сільської ради с. Томина Балка та співпрацювала з окупаційною владою за рисами обличчя;
- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, а саме непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Прокурором долучено у судовому засіданні під час судового розгляду процесуальні документи, складені під час проведення досудового розслідування, на підтвердження законності вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Особа обвинуваченої під час досудового розслідування була встановлена на підставі наступних доказів:
- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 25.06.2024, за змістом якого оглянуто заяву-анкету від 27.12.2019 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_5 .

Показаннями свідків, які суду пояснили наступне:
Свідок ОСОБА_7  дала суду показання про те, що знає ОСОБА_5 особисто, проживали в одному селі, а діти ОСОБА_5 навчалися в закладі освіти, де вона працювала. Свідку відомо, що під час окупації ОСОБА_5 була призначена головою чи старостою села, як саме називалася її посада вона не знає. На території села бачила ОСОБА_5 неодноразово, наприклад у приміщені Томинобалківського ліцею, вона разом з представниками пенсійного фонду видавала пенсію пенсіонерам. Зазначала, що жодні збори з приводу представлення сільського голови не відвідувала, про те, що ОСОБА_16 стала головою села, відомо зі слів односельчан. Крім того, бачила, що ОСОБА_5 особисто видавала гуманітарну допомогу односельцям. На даний час їй невідомо де саме перебуває ОСОБА_5 . Про те, що ОСОБА_5 особисто збирала паспортні дані односельчан їй невідомо. Свідком того, що вона наймала працівників, давала якісь доручення на виконання робіт з благоустрою не була, лише чула про це від односельців.
Свідок ОСОБА_14  дала суду показання про те, що ОСОБА_5 знала особисто, як односельчанку, їх діти ходили до однієї школи і вона була членом батьківського комітету. Під час окупації Херсонської області приблизно до червня місяця 2022 року, свідок зазначила, що працювала керівником комунального підприємства «Веселка», а після червня вже не працювала бо виїхала до с. Велетенське. В жовтні 2022 року їй зателефонувала ОСОБА_16 і запитала чи вона на даний час проживає в с. Томина Балка, на що вона відповіла, що ні, після чого ОСОБА_16 сказала, що коли приїде в селище то треба зустрітись та поговорити, а коли зустріч відбулася, то ОСОБА_16 запропонувала їй працювати на окупаційну владу, на що вона відмовилась, тоді ОСОБА_16 сказала, що передасть КП «Веселка» росії, а через деякий час ОСОБА_16 їй знову зателефонувала і попросила віддати документи на комунальне підприємство «Веселка», на що вона їй повідомила, що всі документи знаходяться в селищній Раді. Їй відомо, що до повномасштабного вторгнення ОСОБА_16 працювала на заправці, а після окупації почала працювати на окупаційну владу та займала посаду голови селищної ради. Їй відомо, що ОСОБА_16 роздавала гуманітарну допомогу, допомагала пенсіонерам від окупаційної влади. Особисто не бачила, що ОСОБА_16 видавала пенсію пенсіонерам, свідком того, що вона здійснювала найми працівників для виконання робіт по благоустрою не була. 
Свідок ОСОБА_11 дала суду показання про те, що до окупації Херсонської області проживала в с. Новодмитрівка та була держслужбовцем, працювала в сільській Раді, тому, під час окупації не працювала офіційно, а продавала на базарі. З ОСОБА_5 особисто знайома, оскільки їх діти навчалися в одному класі, а ОСОБА_16 була в складі батьківського комітету школи. Особисто в неї конфліктів з ОСОБА_16 не було, але знає зі слів, що вона конфліктна людина. Їй відомо, що до окупації обвинувачена працювала на заправці, а влітку, під час окупації, пішла працювати на окупаційну владу «головою сільської ради с. Томина Балка». Крім того, зазначила, що ОСОБА_16 разом зі своїм чоловіком, який теж працював на окупаційну владу, в органах поліції, приїжджала до неї в серпні 2022 року і пропонувала зайняти посаду в сільській громаді її помічником, однак вона відмовилася, а згодом, через певний проміжок часу, вона знову приїжджала до неї додому і забрали комп`ютерну техніку.

VІ. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_25 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими та недостовірними. Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.
Під час судового розгляду не встановлено жодних фактів, які б свідчили, що обвинувачена діяла під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли іноземну державу – рф.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду (стороною обвинувачення), є вагомими для того, щоб визнати обвинувачену винною у пред`явленому їй обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011.
Судом також встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченої, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя. Також судом у повному обсязі було забезпечено змагальність процесу.
За частиною 5 ст. 111-1 КК, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.
Окупаційна адміністрація Російської Федерації це сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).
У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України.
Організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. 
Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки з управління чи розпорядження державним, колективним або приватним майном.
У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК, однак яких суд у цьому кримінальному провадженні не встановив.
Відповідно до чинного законодавства України, заняття посади державної служби необхідно розглядати як у контексті проведення підготовчих дій щодо призначення певної особи на посаду, так і в контексті виникнення такого юридичного факту, як призначення особи на певну посаду з офіційним оформленням трудових відносин.
Установлені судом фактичні обставини цього кримінального провадження свідчать про те, що ОСОБА_5 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, і це кримінальне правопорушення було закінченим з моменту зайняття нею посади, факт якого доведено як змістом досліджених судом документів, так і тим, що обвинувачена фактично взялася за виконання трудових обов`язків з метою забезпечення функціонування ВГА. Відомостей, які б свідчили про те, що ці дії обвинувачена виконала не добровільно, зокрема під психічним чи фізичним примусом або внаслідок крайньої необхідності, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.
Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 в інкримінованому їй злочині, кваліфікація її дій, доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі, оскільки доведена належним та достатнім обсягом доказів, ставити під сумнів які підстав не вбачається.

VIІ. Призначення покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також характер, мотиви, обставини вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст. ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам. Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Не зважаючи на підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченою злочину проти основ національної безпеки України, який посягає на захист в першу чергу життєво важливих інтересів суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави, суд вважає, що обвинуваченій можливо призначити покарання не в максимальних межах санкцій ч. 5 ст. 111-1 КК України, обмежень для призначення якого з огляду на вимоги ст. 63 КК України згідно матеріалів кримінального провадження не вбачається, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права зайняття ряду посад, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченої та буде достатнім для попередження вчинення нею нових злочинів.
Вирішуючи питання необхідності призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд враховує ту обставину, що органом досудового розслідування не було інкриміновано та доведено, що вказаний злочини було вчинено за наявності саме корисливого мотиву, що є обов`язковим з розрізі практики Верховного Суду, а також можливості альтернативного застосування або незастосування відповідного покарання, а тому відсутні підстави для призначення вищезазначеного додаткового покарання.
Так Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 07.10.2025 справа №953/694/23 зазначив, що Верховний Суд України у постанові від 04.04.2011 зазначав, що при призначенні покарання слід виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й із тих норм Загальної частини КК, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й тих положень, що передбачені ч. 2 ст. 59 КК.
Такого правозастосування дотримується і Суд, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що у разі відсутності у винного корисливого мотиву для вчинення злочину застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна є неправильним, навіть за умови, що воно передбачено санкцією статті як обов`язкове, а також, що підставою для застосування додаткового, передбаченого санкцією ч. 5 статті 111-1 КК України покарання у виді конфіскації майна, є корисливий мотив. (постанови від 04.03.2020 у справі №464/6797/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/88168806; від 07.11.2018 у справі №418/689/16-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/77720745; від 16.11.2021 у справі №149/2140/19, https://reyestr.court.gov.ua/Review/101584576; від 10.07.2024 у справі №202/1375/23, https://reyestr.court.gov.ua/Review/120370707)

VIІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Потерпілі відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Матеріальна шкода відсутня.
Викривачі у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення у вигляді арештів не застосовувались.
Витрати відсутні.
Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується, а гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено – переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (п. п. 3, 5 ч. 9 ст. 100 КПК України).
Керуючись ст. ст. 100, 124, 297-1, 323, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, - 
у х в а л и в:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади, в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, органах, що надають публічні послуги на строк 12 (дванадцять) років без конфіскації майна.
Строк відбування призначеного  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  покарання рахувати з моменту затримання в порядку приведення даного вироку до виконання.
Строк додаткового покарання призначеного  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту відбуття основного покарання.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний на підставі ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 29.07.2024  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази:
-«Приказ №7сп от 08.08.2022» на 01 арк., «Распоряжение №87 от 22.08.2022 года» на 01 арк., Відомість на отримання заробітної плати за серпень 2022 року на 01 арк . - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області з урахуванням обмежень.
Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції, з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинувачена та захисник мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику обвинуваченої, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Суддя	ОСОБА_1