Номер провадження: 22-ц/813/2277/26 
Справа № 496/2026/24
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді Коновалова В.А., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом – Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»
відповідач за первісним позовом та позивач за зустріним позовом - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Пендюри Л.О., у приміщенні того ж суду,
у цивільний справі за позовом позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживача,-
установив:
Короткий зміст позовних вимог.
Представник ТОВ «ГК «Нафтогаз України» Шелест М. звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природний газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 24156 грн 05 к. та судовий збір у розмірі 3028 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 року № 880 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу, зокрема, ТОВ «ГК «Нафтогаз України»» на території України. 
Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 (далі – Правила) та ст. ст. 6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» зобов`язано постачати природний газ споживачам, які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно з особовим рахунком і встановлених тарифів. 
Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є однаковим для всіх побутових споживачів України. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. 
Для забезпечення приєднання побутовим споживачем до умов договору постачання природного газу побутовий споживач має надати постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, підписану побутовим споживачем або уповноваженою ним особою, а також надати низку необхідних документів. 
Споживач ОСОБА_1 надав постачальнику - ТОВ «ГК «Нафтогаз України» заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 30.11.2020 року. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. 
Відтак, відповідно до норм чинного законодавства, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
На умовах договору позивач постачав природний газ за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідач отримував його та використовував для власних потреб. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 26.08.2008 року об`єкт газифікації, що знаходиться за вказаною адресою, належить відповідачу на праві власності. 
Позивачем в період з грудня 2020 року по січень 2024 року (включно) було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 24156 грн 05 к. (з урахуванням проплат відповідача станом на дату подачі цієї позовної заяви), вартість якого не сплачена відповідачем, про що свідчить виписка з особового рахунку – фінансового стану. 
Відповідач зобов`язаний сплачувати вартість використаного природного газу щомісячно, відповідно до діючих тарифів. Оплата рахунка постачальника про сплату послуг за Типовим договором має бути здійснена споживачем в термін, визначений в рахунку. 
В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ № 119/4.3.1-35260-2023/250001598 від 08.09.2023 року, яка відповідачем проігнорована. 
Враховуючи те, що відповідач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань та порушує право позивача на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений договором строк, а тому ТОВ «ГК «Нафтогаз України» звернулось з даним позовом до суду.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла зустрічна позовна заява про захист прав споживача, а в подальшому виправлена зустрічна позовна заява про захист прав споживачв, в якій він просить:
- визнати нарахування відповідача за спожитий природний газ по о/р НОМЕР_1 такими, що суперечать умовам комерційного обліку природного газу;
- визнати визначення об`єму спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту споживача за о/р НОМЕР_1 без даних комерційного вузла обліку Оператора ГРМ протиправним, оскільки нараховані по лічильнику № 12661086 без відповідного акту про визнання лічильника № 12661086 розрахунковим;
- зобов`язати ТОВ «ГК «Нафтогаз України» поводити разом із Споживачем звіряння фактично використаних обсягів природного газу по о/р НОМЕР_1 з підписанням відповідного акта не рідше ніж один раз в шість місяців на підставі приладового приладу обліку на об`єкті споживача по о/р НОМЕР_1 , а саме з посиланням на показники приладового приладу обліку;
- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн.
При цьому вказує, що його зустрічний позов, в основному, є позовом про стягнення моральної шкоди, оскільки «Нафтогаз України» знає його вимоги щодо необхідності зазначення в рахунках показників лічильника газу, але п`ять років ці показники не вказує та постійно подає на нього до суду (справа № 496/7405/23; 496/2026/24), що спричиняє йому моральні страждання, змушує відповідати на позови «Нафтогазу», витрачати кошти та час. 
Відповідач відмовляється в рахунках вказувати показники лічильника та нараховує кошти без посилання на показники лічильника. 30.11.2020 року він підписав з відповідачем заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем до будинку споживача за адресою: АДРЕСА_2 . На об`єкт надання послуг був наданий особовий рахунок НОМЕР_1 . В який спосіб – невідомо, але він це не заперечує. Він перейшов до нового постачальника послуг з показниками лічильника газу у 8000 м3 у листопаді 2020 року та самостійно сплачував за газ на підставі показників лічильника, але відповідач вважає, що за його особовим рахунком є заборгованість та погрожує по телефону від`єднати його від газопостачання. Факт самостійної оплати ним за спожитий газ (без рахунків «Нафтогазу») підтверджений фінансовим станом, у якому до лютого 2021 року (2.2021) зазначена переплата в 11679,92 грн. Тобто він ніколи не ухилявся від сплати за спожитий газ, а конфлікт виник саме через відсутність достовірних даних про обсяг споживання. 
У період з листопада 2020 року по березень 2021 року показники лічильника були 8000 – 10389 = 2389 м3. Тобто він спожив 2389 м3 газу. У березні 2021 року, відповідно до актів, старий лічильник з показниками 10389м3 був знятий та встановлений новий лічильник з показниками 00000 м3. 
З березня 2021 року і по цей час він сплачує за новим лічильником, що можливо відстежити по меморіальному ордеру від 18.05.2021 року, в якому зазначені показники 0-450 м3 і далі, з наростаючим підсумком по цей час. Тобто він постійно, з часу переходу до відповідача з показниками лічильника у 8000 м3, вказує показники лічильника та сплачує відповідно до даних комерційного вузла обліку – лічильника газу. 
А відповідач виставляє рахунки без показників лічильника та постійно вказує на заборгованість. У відповідь на це, він написав до відповідача дві претензії з вимогами вказувати показники лічильника, але отримав дві відповіді з розрахунками без показників лічильника та з вказівками на борг. 
Вважає, що постачальник послуг умисно приховує від нього, як споживача, інформацію про показники лічильника з метою нарахування неіснуючої заборгованості. 
З наведених в додатках відповідях та рахунках відповідача вбачається відсутність показників лічильника. Відсутність даних вузла комерційного обліку газу є прямим порушення закону. З системного аналізу законодавства, зокрема, Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газотранспортної системи, можливо дійти висновку, що комерційний облік споживання природного газу здійснюється виключно за показниками газового лічильника. Без лічильника газу газопостачання заборонено. Експлуатація вузла обліку передбачає контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу). Контрольний огляд вузла обліку здійснюється Оператором ГРМ за необхідності, але не рідше ніж один раз на шість місяців. Споживач має право вимагати всю інформацію, що має надаватись постачальником відповідно до чинного законодавства та/або цього Договору. Чинним законодавством передбачено обчислення обсягу спожитого газу виключно за показниками лічильника. Але у всіх платіжках та відповідях відповідача не має жодних даних газового лічильника споживача. А отже всі відповіді та рахунки відповідача є недостовірними в розумінні ст. 18 ЗУ «Про ринок природного газу».
Так, в листі № 119/05-11679-2021 від 04.10.2021 є обсяги спожитого газу, але показників лічильника немає, а тому незрозуміло, яким чином ці обсяги встановлені і на підставі якого лічильника. Те саме випливає і з листа відповідача 11/05-7112-2021 від 26.07.2021. 
Наприклад в листі відповідача від 04.10.2021 показаний об`єм за квітень 2021 року - 437 м3, за травень 2021 року - 1,95м3, що не може бути показниками лічильника. Відповідно до квитанції № 88572971 він (споживач) вказує за травень 2021 року об`єм спожитого газу 450 м3, а відповідач лише 1,95 м3. За березень 2021 року у квитанції № 82412497 він вказує обсяг 539 м3, а відповідач 2222 м3. При цьому позивач в квитанціях наводить показники лічильника, а саме: за березень 2021 початкові показники лічильника 09850, кінцеві – 10389, що дорівнює обсягу 539 м3 спожитого газу за березень. Відповідач навів обсяг за березень 2021 року 2222 м3. При цьому як він встановив обсяг спожитого газу у 2222 м3 незрозуміло. А отже нарахування відповідача за спожитий газ не відповідають вимогам Типового договору про право споживача: «у чіткий та прозорий спосіб безоплатно отримувати всю інформацію стосовно його прав та послуг, що надаються постачальником, та інформацію про ціну природного газу, порядок оплати за спожитий природний газ, а також іншу інформацію, що має надаватись постачальником відповідно до чинного законодавства та/або цього Договору». 
Теж саме вбачається зі всіх квитанцій позивача з грудня 2020 року по листопад 2021 року та з листів відповідача. Обсяг спожитого позивачем газу у відповідях відповідача визначений у нечіткий та непрозорий спосіб без інформації комерційного вузла обліку споживача. Водночас обсяг газу, визначений відповідачем має посилання на комерційний вузол обліку з наростаючим підсумком. Тоді як інформація відповідача має тенденцію до зменшення: а саме в січні 2021 року обсяг був 18 м3, а у лютому 2021 року – 13 м3, що не може бути показниками лічильника. В претензії від 16.07.2021 року він просить провести звірку по о/р НОМЕР_2 . Звірка передбачає складання та підписання акту споживачем та постачальником, такого акту немає. Отже перша претензія споживача від 16.07.2021 року не виконана. В другій претензії від 23.09.2021 споживач просить внести зміни до умов договору в частині надання рахунків за спожитий з вказівками останніх показників лічильника. Ця вимога споживача також не виконана. 
ОСОБА_1 вважає, що відповідач грубо порушує законодавство України в частині обчислення обсягів за спожитий ним природний газ, оскільки обсяг спожитого газу немає посилань на показники його газового лічильника. Для визначення об`єму спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту споживача використовуються дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. Ця норма Кодексу газотранспортной системи розділ X не виконана, тому як в рахунках відповідача не має даних комерційного вузла обліку по о/р НОМЕР_1 . Для визначення об`єму спожитого газу по об`єкту позивача використовуються дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ або вузла обліку споживача. Визначальним в цьому положенні є дані вузла обліку. Вузол обліку по об`єкту споживача не має тих даних, що зазначені в листах та рахунках відповідача. Так, в рахунку відповідача за червень 2021 року вказаний об`єм газу як 144,15 м3. Той же об`єм газу вказаний і в листі відповідача від 26.07.21 року. Разом з тим, у тому ж листі зазначено, що в березні 2021 року позивач спожив 2222 м3 газу, а в червні 144,15 м3. Тобто лічильник газу повинен був у березні 2021 року мати показники 2222 м3, а у червні 2021 року показники 144,15 м3. З наведеного вбачається, що лічильник газу обертається у зворотному напрямку, що суперечить сутності вузла обліку. А отже об`єм спожитого газу повинен визначатися за показниками вузла обліку, які відповідач умисно приховує, а об`єм спожитого газу визначає на власний розсуд без посилань на дані вузла обліку. Окрім того, 29.03.2021 за об`єктом споживача була проведена заміна лічильника газу. Старий лічильник газу з показниками 10389 м3 був знятий та встановлений новий лічильник з показниками 00000 м3. В актах на монтаж та демонтаж лічильника газу зазначені показники лічильника газу, які в рахунках та відповідях відповідача відсутні. Відповідач зобов`язаний діяти виключно на підставі Закону. Закон забороняє відпускати газ без його обчислення за допомогою лічильників газу. 
Окрім того законом передбачено не рідше одного разу в шість місяців проводити контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу), але даних лічильника газу по о/р НОМЕР_1 ніде немає, тобто саме держава Україна порушує закони та займається вимаганням коштів і шантажує відключенням газу, а тому він живе в постійному страху, що Україна позбавить його достойного рівня життя, особливо в зимовий час. Відтак, він постійно морально страждає, змушений змінити свій звичайний спосіб життя та звернутися до суду. Він постійно отримує від відповідача погрози про відключення газу. Своїми рахунками відповідач підтвердив вимагання коштів, а погрозами відключення газу примушує його до сплати неіснуючого боргу, а тому йому нанесена моральна шкода, оскільки останній рік він живе в постійному страху відключення газу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16 вересня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ – задоволено та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні зустрічних позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживача.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що наявних у справі доказів убачається, що постачання природного газу на газифікований об`єкт споживача з ЕІС кодом 56ХМ25D64923751L за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_1 здійснюється ТОВ «ГК «Нафтогаз України», відтак останній є споживачем природного газу, відповідно, у нього наявний обов`язок оплатити заборгованість за фактично спожитий ним природний газ.
Відповідно до інформації про фінансовий стан споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 в графі «Об`єм споживання газу за даними оператора ГРМ» у період з грудня 2020 року по січень 2024 року складає 7628,97 куб.м. Інших даних щодо об`єму споживання природного газу оператор ГРМ ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не надавав, а тому нарахування проводилося згідно даних, які відображені на інформаційній платформі оператора ГТС.
Будь-яких доказів на спростування вказаних відомостей та оплати за фактично спожитий природний газ, відповідно до показників лічильника (розрахункова книжка, квитанції тощо), ОСОБА_1 суду не надав, що позбавляє суд можливості перевірити, а у разі необхідності, перерахувати, суму наявної заборгованості.
За таких обставин позовні вимоги ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі, тоді як зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про захист прав споживача задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують протиправність нарахувань ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та завдання йому моральної шкоди.
Окрім того, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не є оператором ГРМ та не надає ОСОБА_1 послуги з розподілу природного газу, а тому є неналежним відповідачем у межах розгляду заявлених ним зустрічних позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Біляївського суду Одеської області від 16 вересня 2025 року скасувати, та закрити провадження у справі, а також Рішення Біляївського суду Одеської області від 16 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, відповідно до вимог та заперечень ОСОБА_1 у зустрічному позові та позові Нафтогазу.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, щорішення суду першої інстанції незаконним, оскільки нарахування за газ здійснено на підставі неналежного (тимчасового) газового лічильника, який не має підтвердженої повірки та не внесений до відповідного реєстру.
Зазначає, що тимчасовий лічильник може використовуватись лише на період повірки основного, а не для постійного комерційного обліку, тому нарахування за його показами є неправомірним.
Вказує, що Нафтогаз не надав доказів належності та допустимості даних обліку газу, зокрема щодо законності використання конкретного лічильника.
Стверджує, що відповідальність за встановлення та заміну лічильника покладається на оператора ГРМ, а отже саме він має нести наслідки, а не споживач.
Не погоджується з висновком суду про неналежного відповідача у зустрічному позові, оскільки оскаржуються саме нарахування (які здійснює Нафтогаз), а не дії щодо встановлення лічильника.
Також, ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких скаржник додатково посилається на порушення процедури встановлення комерційного вузла обліку газу, визначеної Кодексом комерційного обліку природного газу, що саме по собі є підставою для визнання нарахувань протиправними.
Зазначає про ненадання Нафтогазом повної інформації щодо розрахунку заборгованості, зокрема первинних даних - показів лічильника, від яких похідним є обсяг спожитого газу.
Вказує, що обсяг спожитого газу не підтверджений належними доказами, а розрахунок є непрозорим та не містить усіх складових визначення вартості послуги.
Стверджує, що Нафтогаз, будучи обізнаним про заміну лічильника, продовжував постачання газу на власний ризик, не усунувши порушення та не змінивши умов обліку.
Наголошує, що відповідальність за належний облік та достовірність показів покладається на постачальника та оператора ГРМ, а не на споживача.
Вважає, що суд першої інстанції неповно застосував норми права, фактично поклавши наслідки порушень оператора ГРМ на споживача.
Робить висновок, що відсутність підтверджених показів лічильника є самостійною підставою для відмови у стягненні заборгованості.
Щодо явки сторін
ОСОБА_1 з`явився до судового засідання та надав свої пояснення по справі, інша сторона належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду до суду не з`явились, заяв про відкладення не надавали, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи, відповідно до ст. 372 ЦПК України.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують природний газ для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу, зокрема, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» на території України.
Правові засади функціонування ринку природного газу України визначаються Законом України «Про ринок природного газу».
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 2 Розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.
Постановою НКРЕКП «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» № 2500 від 30.09.2015 року затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (далі – Договір), п. 1.3 розділу І якого визначено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання.
Фактом укладення Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви- приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 26.09.2008 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-4276, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21469804 від 05.01.2009 року.
30.11.2020 року ОСОБА_1 подав до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за зазначеною вище адресою.
Отже ОСОБА_1 є споживачем природного газу, постачальником якого є ТОВ «ГК «Нафтогаз України», за адресою побутового споживання газу: АДРЕСА_2 .
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», частиною першою статті 5 якого встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги, серед яких - послуги з постачання та розподілу природного газу.
Пунктом 1 частини першої, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та відповідний обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Звертаючись до суду, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 24156 грн 05 к., зазначивши, що природний газ поставлено останньому у період з грудня 2020 року по січень 2024 року (включно).
Із наданого ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до позовної заяви витягу із білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» у вигляді роздруківки по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що метод розрахунку здійснюється по лічильнику. За період з грудня 2020 року по січень 2024 року відповідачем спожито газу за даними оператора ГРМ – 7628,97 куб.м, до сплати 57733,41 грн, сплачено 33577,34 грн. Станом на січень 2024 року рахується заборгованість у сумі 24156,05 грн.
В свою чергу, ОСОБА_1 , заперечуючи проти позовних вимог ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та заявляючи зустрічні позовні вимоги вказує, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» нараховує кошти за спожитий газ у протиправний спосіб по лічильнику № 12661086, який встановлено тимчасово на час проведення метрологічної повірки та мав бути замінений АТ «Одесагаз» протягом двох місяців на повірений лічильник № 7512780, який пройшов метрологічну повірку 08.04.2021 року, на підтвердження чого надав суду наступні докази, зокрема, акт демонтажу побутового лічильника та акт монтажу побутового лічильника, складені 29.03.2021 року представниками АТ «Одесагаз». Окрім цього ОСОБА_1 неодноразово наголошує на тому, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» у своїх рахунках не вказує показники лічильника, умисно їх приховує з метою нарахувати йому неіснуючу заборгованість, у зв`язку з чим він неодноразово звертався до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» із відповідними претензіями.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 розділу ІІ Договору Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.
Обов`язковою умовою для постачання природного газу Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого Споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи.
Пунктом 4.4 розділу IV Договору встановлено, що об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається, зокрема, за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), який поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.
Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) – це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; оператор газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) – це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).
Пунктом 1 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що Оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається Регулятором. До основних функцій Оператора ГРМ, серед інших, належить забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі приладового, в ГРМ (підп. 8 п. 3 глави 2 розділу І Кодексу газорозподільних систем України).
Відповідно до пункту 3 глави 5 розділу ІІІ Кодексу ГРМ власники газових мереж, у тому числі побутові споживачі відповідають за експлуатацію власних мереж та їх складових, забезпечують належну їх експлуатацію згідно з чинним законодавством, у тому числі ПТЕСГ, зокрема укладають відповідний договір із суб`єктом господарювання, який має право на виконання таких робіт.
За змістом пунктів 1, 2 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.
Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.
У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.
Періодом, за який по об`єкту побутового споживача визначається об`єм та обсяг спожитого (розподіленого) природного газу, є календарний місяць. При цьому відповідно до вимог Кодексу ГТС Оператор ГРМ на щоденній основі забезпечує передачу Оператору ГТС через його інформаційну платформу інформації про прогноз відборів/споживання природного газу по побутовому споживачу на кожну наступну газову добу протягом газової доби (оновлені прогнози), а також надає дані про фактичний (попередній) обсяг природного газу, спожитий за кожну попередню газову добу.
Пунктом 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ передбачено, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.
У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.
Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.
Згідно з пунктом 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт·год, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (газовий місяць) зазначаються Оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача на сайті Оператора ГРМ (за наявності) та/або в рахунку про сплату послуги за договором розподілу природного газу.
Оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача.
Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.
Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди – в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
Відповідно до пункту 6 цієї глави побутовий споживач має право не частіше одного разу на три місяці звернутись до Оператора ГРМ із заявою про проведення звіряння фактично використаних об`ємів природного газу та сплачених коштів за послуги розподілу природного газу. Оператор ГРМ на письмове звернення побутового споживача, не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання такого звернення, зобов`язаний провести з таким споживачем звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. За результатами звіряння підписується відповідний акт. У разі виявлення розбіжностей між даними акта звіряння та даними Оператора ГРМ по особовому рахунку такого споживача проводяться коригування відповідно до підписаного акта звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу.
Оператором газорозподільної системи, який здійснює діяльність з розподілу природного газу на території Одеської області, є AT «Одесагаз».
Судом встановлено та ОСОБА_1 не заперечується, що в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено індивідуальний лічильник природного газу зав. № 7512780, тим самим забезпечено належний облік спожитого природного газу споживачем.
Саме працівники АТ «Одесагаз» 29.03.2021 року за вказаною вище адресою у присутності споживача ОСОБА_1 складали акти про демонтаж побутового лічильника газу та про монтаж побутового лічильника газу, відповідно до яких лічильник газу типу Elster ВК-64Т, 2013 року випуску, зав. № 7512780 з показниками 10389 було демонтовано з метою повірки, а замість нього на час повірки встановлено лічильник газу типу Elster ВК-64МТ, 2020 року випуску, зав. № 12661086 з показниками 00000.
Зі слів ОСОБА_1 , належний йому лічильник газу типу Elster ВК-64Т, 2013 року випуску, зав. № 7512780 працівники АТ «Одесагаз» після повірки до цього часу не встановили, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» цю обставину не перевірило, а тому він вважає показники встановленого за його адресою лічильника неправомірними. 
При цьому жодних доказів на підтвердження того, який саме лічильник наразі встановлено за адресою: АДРЕСА_2 , та які він має показники в матеріалах справи відсутні.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Приймаючи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку, що визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться оператором ГРМ, у даному випадку АТ «Одесагаз», відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, а не ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Доказів своєчасності (в період з 01 по 05 ) передачі показань лічильника споживачем матеріали справи не містять, з урахуванням чого суд доходить висновку, що оператором ГРМ нараховувалася плата на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання споживача.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 із заявою про проведення звіряння фактично використаного об`єму природного газу за адресою: АДРЕСА_2 до оператора газорозподільної системи АТ «Одесагаз» не звертався, натомість неодноразово звертався із претензіями щодо правомірності показників та проведення звірки до ТОВ «ГК «Нафтогаз України», тобто до неналежного суб`єкта, відповіді на ці звернення ОСОБА_1 суду не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Під час розгляду справи ОСОБА_1 , всупереч положенням ст. 51 ЦПК України, клопотання про залучення у справі належного співвідповідача, а саме АТ «Одесагаз», як оператора газорозподільної системи, не заявив.
Натомість, з наявних у справі доказів убачається, що постачання природного газу на газифікований об`єкт споживача з ЕІС кодом 56ХМ25D64923751L за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_1 здійснюється ТОВ «ГК «Нафтогаз України», відтак останній є споживачем природного газу, відповідно, у нього наявний обов`язок оплатити заборгованість за фактично спожитий ним природний газ.
Відповідно до інформації про фінансовий стан споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 в графі «Об`єм споживання газу за даними оператора ГРМ» у період з грудня 2020 року по січень 2024 року складає 7628,97 куб.м. Інших даних щодо об`єму споживання природного газу оператор ГРМ ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не надавав, а тому нарахування проводилося згідно даних, які відображені на інформаційній платформі оператора ГТС.
Будь-яких доказів на спростування вказаних відомостей та оплати за фактично спожитий природний газ, відповідно до показників лічильника (розрахункова книжка, квитанції тощо), ОСОБА_1 суду не надав, що позбавляє суд можливості перевірити, а у разі необхідності, перерахувати, суму наявної заборгованості.
За таких обставин позовні вимоги ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі, тоді як зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про захист прав споживача задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують протиправність нарахувань ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та завдання йому моральної шкоди.
Окрім того, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не є оператором ГРМ та не надає ОСОБА_1 послуги з розподілу природного газу, а тому є неналежним відповідачем у межах розгляду заявлених ним зустрічних позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Посилання ОСОБА_1 на надані ним додаткові докази, які, на його думку, спростовують правомірність нарахувань, суд апеляційної інстанції оцінює критично.
З матеріалів справи вбачається, що вказані докази дійсно були долучені до матеріалів справи та досліджені судом, однак за своїм змістом вони стосуються обставин встановлення та заміни приладу обліку, містять доводи щодо можливих порушень з боку оператора газорозподільної системи та не містять відомостей про фактичний обсяг спожитого природного газу.
Водночас такі докази не впливають на визначення розміру заборгованості, оскільки не спростовують даних оператора ГРМ, які покладені в основу нарахувань.
Скаржником не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували інший обсяг споживання природного газу або свідчили про неправильність визначення такого обсягу.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що надані апелянтом докази впливають на правильність визначення суми, що підлягає стягненню.
Посилання скаржника на акт звіряння оператора газорозподільної системи, розрахунок заборгованості, фінансовий стан та відповідь на відзив, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що зазначені документи не були належним чином подані та досліджені судом першої інстанції, ОСОБА_1 не заявлялося клопотання про їх долучення до матеріалів даної справи та сам скаржник зазначав, що вказані документи містяться в матеріалах іншої судової справи.
За таких обставин колегія суддів виходить з того, що апеляційний перегляд здійснюється в межах наявних у справі доказів, нові докази можуть бути прийняті лише за умови обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від сторони, проте скаржником таких обставин не наведено та не доведено.
Крім того, сам по собі факт існування відповідних документів в іншій судовій справі не є підставою для їх автоматичного врахування у даному провадженні.
Таким чином, підстави для прийняття та оцінки вказаних доказів у межах цієї справи відсутні.
Посилання ОСОБА_1 на те, що позивач не надав показників газового лічильника, а тому нарахування вартості спожитого природного газу є необґрунтованим, суд вважає безпідставними.
Відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, визначення обсягу спожитого природного газу здійснюється оператором газорозподільної системи, який формує відповідні дані та передає їх постачальнику природного газу.
Саме ці дані є обов`язковими для використання у взаємовідносинах між постачальником та споживачем.
Отже, обов`язок доведення обсягу спожитого газу не передбачає обов`язкового надання постачальником первинних показників лічильника, оскільки такі дані формуються та обліковуються оператором ГРМ у встановленому законом порядку.
Доводи апелянта про приховування показників лічильника не підтверджені жодними належними доказами.
ОСОБА_1 зазначає, що інформація про вартість послуг є неповною, оскільки не містить показників лічильника, які є первісною основою нарахування, проте суд відхиляє ці доводи, оскільки обсяг спожитого природного газу визначається оператором ГРМ, відповідні дані передаються постачальнику через інформаційні платформи, саме ці дані є офіційними та використовуються для нарахування.
При цьому скаржник не довів, що отримані постачальником дані є недостовірними або сформовані з порушенням встановленої процедури.
Посилання апелянта на те, що облік здійснювався за тимчасовим лічильником, який не може використовуватись для комерційного обліку, не приймаються судом.
Згідно із законодавством, у разі проведення повірки або заміни лічильника оператор ГРМ має право використовувати інший засіб обліку або визначати обсяг споживання розрахунковим способом.
При цьому навіть у випадку порушень з боку оператора ГРМ такі обставини не звільняють споживача від обов`язку оплатити фактично спожитий природний газ та можуть бути підставою для окремого спору з оператором ГРМ щодо коригування обсягів.
Доказів того, що обсяг спожитого газу визначено неправильно, ОСОБА_1 не надано.
Доводи ОСОБА_1 про те, що постачальник мав припинити постачання газу у зв`язку зі зміною або неналежністю лічильника, є помилковими, оскільки чинне законодавство не покладає на постачальника обов`язку припиняти газопостачання у разі виникнення спорів щодо вузла обліку.
Навпаки, постачання природного газу здійснюється безперервно, а спори щодо обліку та розрахунків вирішуються у встановленому законом порядку.
Скаржник стверджує, що постачальник несе відповідальність за законність приладів обліку, на підставі яких здійснюються нарахування, проте суд відхиляє ці доводи, оскільки функції встановлення, обслуговування та контролю лічильників покладені на оператора ГРМ і постачальник використовує дані, отримані від оператора ГРМ, і не здійснює самостійного визначення обсягів.
Таким чином, можливі порушення у сфері обліку не можуть бути поставлені у вину постачальнику.
Твердження апелянта про необхідність покладення обов`язку зі сплати вартості природного газу на оператора ГРМ є юридично неспроможними, оскільки оператор ГРМ не є стороною договору постачання природного газу та не є споживачем такого ресурсу та обов`язок оплати покладається саме на споживача, який фактично використовує природний газ.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач надав належні докази на підтвердження факту постачання природного газу, обсягу споживання (за даними оператора ГРМ), наявності заборгованості.
Натомість ОСОБА_1 не подано альтернативного розрахунку, доказів повної оплати, доказів недостовірності даних оператора ГРМ.
Відповідно до принципу змагальності сторін, саме скаржник мав довести обставини, на які він посилається.
Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про звернення до неналежного відповідача у зустрічному позові, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вимоги щодо правомірності дій, пов`язаних із встановленням та обслуговуванням засобів обліку, стосуються діяльності оператора газорозподільної системи, тоді як позивач у даній справі здійснює виключно нарахування та стягнення вартості спожитого ресурсу.
Таким чином, суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та наявності підстав для задоволення первісного позову.
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність підстав для задоволення первісного позову та відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду. 

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко