Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м.Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, код ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків 
08 квітня 2026 року №520/17201/25 
Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.07.2025, просить суд:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.05.2025 №110130013407 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати періоди роботи: з 09.03.1986 по 03.08.1987 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , з березня по жовтень включно 1981 року, згідно трудової книжки колгоспника від 20.03.1981 №223, період навчання з 01.09.1980 по 25.12.1980 в Кіровоградській автошколі ДОСААФ, відповідно до довідки від 19.07.2023 №69;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням від 25.03.2025 №110130013407 відповідач відмовив йому у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. На думку позивача, відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу період роботи з 09.03.1986 по 03.08.1987, з березня по жовтень включно 1981 року та період навчання з 01.09.1980 по 25.12.1980 в автошколі, чим порушив його права на достатнє пенсійне забезпечення у старості.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі надсилалась судом до електронного кабінету відповідача в ЄСІТС "Електронний суд" та отримана ним 11.07.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 11.07.2025. 
В установлений судом строк, відповідач правом надіслати відзив на позовну заяву не скористався, заяву про визнання позову суду також не надсилав.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з заявою про призначення пенсії за віком від 16.05.2025 року.
З урахуванням п.4.1 та 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), заява розглянута за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення від 23.05.2025 №110130013407 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
В рішенні зазначено, що необхідний вік заявника становить 60 років, вік заявника - 61 рік 11 місяців 01 день. Необхідний страховий стаж становить не менше 30 років (на 2023 рік), страховий стаж заявника становить 27 років 11 місяців 07 днів. До загального страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 09.03.1986 по 03.08.1987, згідно з трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки виправлена дата наказу на зарахування на роботу, що є порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58;
- період роботи згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 20.03.1981 - відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні;
- період роботи згідно з довідкою №Г01449 від 13.07.2023 - не вказано дату наказу та ім`я та по батькові зазначено скорочено; 
- період роботи згідно довідки №03-15/219 від 19.07.2023 - відсутнє по батькові заявника;
- період навчання згідно з довідкою №69 від 19.07.2023, оскільки автошкола ДАСААФ не відноситься до закладів передбачених п.8 Порядку №637 від 12.08.1993.
Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності страхового стажу протиправним та незаконним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. 
Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. 
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Пенсійний орган, приймаючи рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком №110130013407 від 23.05.2025, встановив, що страховий стаж позивача складає 27 років 11 місяців 07 днів відповідно наданих до заяви документів про стаж, та зазначив, що до страхового стажу не враховано період роботи згідно записів трудової книжки з 09.03.1986 по 03.08.1987, оскільки в трудовій книжці виправлена дата наказу про зарахування на роботу.
Перевіряючи обґрунтованість вказаних доводів, суд зазначає наступне.
У спірний період роботи позивача порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, положення якої діяли до 29.07.1993, а з 29.07.1993 - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Відповідно до п.2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п.2.3 Інструкції №162.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №162 при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Згідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, в зв`язку з чим недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи якій належить трудова книжка, та відповідно не може впливати на її особисті права.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, в тому числі і щодо вирішення питання призначення пенсії за віком.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відповідно до записів в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданої 10.03.1986 року, остання в період з 09.03.1986 по 03.08.1987 працював кравцем на Кіровоградській фабриці індивідуального пошиття та ремонту одягу (прийняти на посаду згідно наказу від 18.03.1986 №23-к (дата наказу містить виправлення), звільнений наказом від 30.07.1987 №139-к).
Згідно архівної довідки від 13.07.2023 №Г-1449, виданої виконавчим комітетом Кропивницької міської ради, у документах архівного фонду "Кіровоградська фабрика індпошиття та ремонту одягу" у наказах з особового складу є такі даті про стаж роботи ОСОБА_1 : 
згідно із записом в особовій картці (ф.П-2) ОСОБА_1 прийнятий на роботу кравцем 5-го розряду до ательє №4 з 09 березня 1986 року (наказ №23-к, дата не вказана);
згідно з наказом директора фабрики індпошиття та ремонту одягу від 30.07.1987 року №139к ОСОБА_1 , кравець ательє №11, звільнений з роботи за власним бажанням з 03 серпня 1987 року.
Надана в архівній довідці інформація відповідає інформації, вказаній в трудовій книжці позивача, що підтверджує факт перебування позивача в трудових відносинах з Кіровоградською фабрикою індивідуального пошиття та ремонту одягу в період з 09.03.1986 по 03.08.1987 року.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що вказаний період роботи належним чином підтверджений відомостями трудової книжки, пенсійним органом не спростований.
Виявлені пенсійним органом недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача. При цьому відповідач не ставиться під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивача, а вказує на окремий недолік під час заповнення трудової книжки.
Власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права, а відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Крім того, за висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 11.11.2020 у справі №677/831/17, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
За таких підстав суд дійшов висновку про безпідставне неврахування означеного періоду роботи позивача з 09.03.1986 по 03.08.1987 року до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи березня по жовтень 1981 року згідно трудової книжки колгоспника від 20.03.1981 №223 з підстав відсутності довідки про встановлені та відпрацьовані вихододні, суд зазначає таке.
Згідно з ч.1 ст.56 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (далі по тексту - Основні Положення).
Відповідно до п.п.1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п.5 Основних Положень).
Згідно з п.6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також, слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до п.8 Основних Положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Судом встановлено, що підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з березня по жовтень 1981 року слугувало, оскільки відсутність уточнюючої довідки про встановлені та відпрацьовані вихододні.
Надаючи оцінку твердженню про відсутність інформації про встановлений мінімум та вироблені вихододні трудової участі в колгоспі, суд зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 №223 від 20.03.1981 року позивача в березні 1981 року прийнято у члени колгоспу "Зоря Комунізму". Також в розділі "Відомості про роботу" зазначено, що позивач в 1981 році працював комірником, кількість відроблених людиноднів - 207, встановлений мінімум трудових днів (або людиноднів) за рік - 207, нараховано грошей (крб.) - 771,03. 
Згідно архівної довідки від 19.07.2023 №03-15/219, виданої Комунальною установою Новгородківської селищної ради "Трудовий архів", в книзі обліку розрахунків по оплаті праці ОСОБА_2 значиться з березня по жовтень включно 1981 року, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 207, нараховано за рік грошей - 773,03.
Суд зазначає, що на виконання пункту 5 та 6 Порядку ведення трудових книжок колгоспників, врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, роботодавцем (колгоспом) вівся розділ V трудової книжки колгоспника, який називався трудова участь у громадському господарстві, в якому зазначалися відомості встановлених у колгоспі річних мінімумів трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Так, у розділі V трудова участь у громадському господарстві трудової книжки колгоспника позивача №223 від 20.03.1980 містяться відомості, згідно з яких вбачається встановлений колгоспом мінімум та вироблені вихододні трудової участі в колгоспі, а саме: за роки - 1981 рік ОСОБА_1 виконав встановлений мінімум трудової участі в колгоспі (207 людиноднів).
Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, та трудова книжка колгоспника позивача містить інформацію про встановлений мінімум його трудової участі та фактично відпрацьований позивачем час в колгоспі за спірний період, суд дійшов висновку про те, що відсутність довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час в колгоспі не може бути законною підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи у його страховий стаж.
При цьому, матеріали справи не містять посилань пенсійного органу на недоліки у заповненні трудової книжки колгоспника позивача чи на певні дефекти окремих записів.
З огляду на викладені обставини, суд вважає, що відповідач діяв всупереч законодавству у сфері пенсійного забезпечення, не зарахувавши до загального страхового стажу період трудової діяльності в колгоспі "Зоря комунізму" з березня 1981 по жовтень 1981 року згідно записів у трудовій книжці колгоспника №223 від 20.03.1981 та у відповідності до положень ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
Щодо позовних вимог про незарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1980 по 25.12.1980 в Кіровоградській автошколі ДОСААФ, відповідно до довідки від 19.07.2023 №69, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку №637, встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Згідно зі статтею 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР "Про професійну (професійно-технічну) освіту" час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
На підставі частин 1 та 2 статті 3 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти.
Професійне (професійно-технічне) навчання - складова професійної (професійно-технічної) освіти. Професійне (професійно-технічне) навчання передбачає формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності, перспектив її кар`єрного зростання впродовж життя.
Як визначено частиною другою статті 5 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту", професійна (професійно-технічна) освіта здобувається громадянами України в державних і комунальних закладах професійної (професійно-технічної) освіти безоплатно, за рахунок держави, а у державних та комунальних акредитованих вищих професійно-технічних навчальних училищах та центрах професійної освіти - у межах державного та/або регіонального замовлення безоплатно, на конкурсній основі.
За змістом частини першої статті 17 Закону України "Про професійно-технічну освіту" заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Відповідно до статті 18 Закону України "Про професійно-технічну освіту" до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю, професійне училище соціальної реабілітації, вище професійне училище, професійний ліцей, професійний ліцей відповідного профілю, професійно-художнє училище, художнє професійно-технічне училище, вище художнє професійно-технічне училище, училище-агрофірма, вище училище-агрофірма, училище-завод, центр професійної (професійно-технічної) освіти, центр професійної освіти, навчально-виробничий центр, центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів, навчально-курсовий комбінат, навчальний центр, інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
Отже, до професійно-технічних навчальних закладів належать інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.
Суд зазначає, що трудова книжка позивача не містить відомостей про проходження ним професійно-технічного навчання в період з 01.09.1980 по 25.12.1980 року.
Зі змісту довідки Кіровоградської автомобільної школи Товариства сприяння обороні України від 19.07.2023 №69 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив навчання в Кіровоградській автошколі ДТСААФ на курсах водіїв - механіків компресорних установок, наказ №4 від 28.08.1980, термін навчання з 01.09.1980 року по 25.12.1980 року. Після закінчення навчання присвоєна кваліфікація "Водія транспортних засобів категорії "С", та "Механік компресорної установки". Форма навчання денна.
Крім того, позивачем надано суду копію свідоцтва №843521, виданого Кіровоградським ДОСААФ 10.01.1981 року про те, що ОСОБА_1 , навчався в період з 01.09.1980 по 25.12.1980 по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії "С" та на випускному іспиті згідно протоколу №4 від 25.12.1980.
Суд зазначає, що законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Свідоцтво позивача та довідка від 19.07.2023 №69 підтверджують період його навчання у Кіровоградській автошколі зроблені із зазначенням номерів та дат наказів, наявний підпис уповноваженої особи та печатка навчального закладу без будь-яких виправлень чи неточностей.
З огляду на зазначені вище законодавчі положення, позивачем належним чином підтверджено період навчання в Кіровоградській АШ ДОСААФ з 01.09.1980 по 25.12.1980, а тому наявні підстави для зарахування вказаного періоду навчання позивача до його страхового стажу.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши оскаржуване в рамках даної адміністративної справи рішення на відповідність положенням статті 2 КАС України, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 23.05.2025 №110130013407 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправним, тому підлягає скасуванню.
З метою ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: з 09.03.1986 по 03.08.1987, з березня по жовтень включно 1981 року, період навчання з 01.09.1980 по 25.12.1980 в Кіровоградській автошколі ДОСААФ, та повторно розглянути заяву від 16.05.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м.Харків, 61700, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.05.2025 №110130013407 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати періоди роботи: з 09.03.1986 по 03.08.1987 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , з березня по жовтень включно 1981 року, згідно трудової книжки колгоспника від 20.03.1981 №223, період навчання з 01.09.1980 по 25.12.1980 в Кіровоградській автошколі ДОСААФ, відповідно до довідки від 19.07.2023 №69.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м.Харків, 61700, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м. Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 08 квітня 2026 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО