РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)
Справа № 285/340/26
провадження у справі № 2/0285/935/26
24 березня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючої – судді Михайловської А.В.,
за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,
сторони та учасники у справі: 
позивач — Звягельська окружна прокуратура Житомирської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, представник — Орлова Т.М.,
відповідач – ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача – КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради, представник Лобащук Л.В.,

розглянувши заочно у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Звягельської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача – КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради
про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення,-
встановив:

22.01.2026 керівник Звягельської окружної прокуратури Житомирської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради про стягнення з відповідача на користь держави в особі Національної служби здоров`я України 53 838 грн 20 коп, витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.11.2024 близько 10 години ОСОБА_1 , керувала технічно працездатним автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ТОВ «МАРС УКРАЇНА», рухалась по автодорозі «Київ-Чоп» поблизу с. Пищів Звягельського району Житомирської області в напрямку м. Звягель Житомирської області.
Рухаючись вказаною ділянкою дороги водій ОСОБА_1 в порушення вимог пунктів 2.3. б), 12.6. ґ) 12.9. б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР), діючи необережно, а саме з кримінальною протиправною недбалістю перевищуючи максимальну швидкість зазначену в п. 12.6. ґ) ПДР, не обравши в установлених межах безпечну швидкість руху, будучи неуважною, не простежила за дорожньою обстановкою та не відреагувала на її зміну, внаслідок чого допустила наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, рани на лобі, гематоми м`яких тканин лобної ділянки голови, відкритого перелома обох кісток лівої гомілки, відкритого багато уламкового внутрішньо суглобового перелома лівої плечової кістки, відкритого багато уламкового перелома лівої ліктьової кістки, закритих переломів ключиць, уламкового перелома лівої лопатки які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Вироком Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2025, який набрав законної сили 05.12.2025, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного судом основного покарання із випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік та покладено на засуджену обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Потерпілий у названому кримінальному провадженні ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, зокрема у травматологічному відділенні КНП "  Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради.
Потерпілому ОСОБА_2 була надана медична послуга, яка профінансована Національною службою здоров`я України за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, на суму 53 838,20 грн.
Оскільки в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження цивільний позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення не пред`являвся, відповідачем кошти добровільно не відшкодовано, тому з метою захисту державних інтересів відбулося звернення до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою суду від 26.01.2026 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
У судове засідання представник прокуратури не прибула, натомість подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань не надсилала. Відзиву на позовну заяву не надходило.
Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити.
Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів.
З`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу заявлених вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наступного. 
Судом встановлено, відповідач 02.11.2024 близько 10 години ОСОБА_1 , керувала технічно працездатним автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ТОВ «МАРС УКРАЇНА», рухалась по автодорозі «Київ-Чоп» поблизу с. Пищів Звягельського району Житомирської області в напрямку м. Звягель Житомирської області.
Рухаючись вказаною ділянкою дороги водій ОСОБА_1 в порушення вимог пунктів 2.3. б), 12.6. ґ) 12.9. б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР), діючи необережно, а саме з кримінальною протиправною недбалістю перевищуючи максимальну швидкість зазначену в п. 12.6. ґ) ПДР, не обравши в установлених межах безпечну швидкість руху, будучи неуважною, не простежила за дорожньою обстановкою та не відреагувала на її зміну, внаслідок чого допустила наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, рани на лобі, гематоми м`яких тканин лобної ділянки голови, відкритого перелома обох кісток лівої гомілки, відкритого багато уламкового внутрішньо суглобового перелома лівої плечової кістки, відкритого багато уламкового перелома лівої ліктьової кістки, закритих переломів ключиць, уламкового перелома лівої лопатки які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Вироком Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2025, який набрав законної сили 05.12.2025, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного судом основного покарання із випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік та покладено на засуджену обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Відповідач ОСОБА_1 вчинила діяння, яке має ознаки злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, внаслідок якого потерпілий ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, зокрема у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, травматологічному відділенні КНП "  Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради з 02.11.2024 по 04.12.2024 ( 31 добу),  на що закладом охорони здоров`я було витрачено 53 838,20 грн коштів державного бюджету, що слідує з довідки КНП "  Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради від 19.11.2025 № 2951 та повідомлення НСЗУ від 13.01.2026 № 878/2-17-26. 
Заявлений розмір витрат на лікування потерпілого від злочину відповідачем не оскаржується та жодним чином не спростований.
04.02.2024 між Національною службою здоров`я України та КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради було укладено договір № 3826-У124-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, відповідно до умов якого надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригуваних коефіцієнтів.
Національною службою здоров`я України питання щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_2 не вирішувалося, що вбачається з листів НСЗУ від 17.12.2025 та 13.01.2026 .
Звернення прокурора з позовом обґрунтовано невжиттям відповідних заходів для відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення Національною службою здоров`я України, про що останні були повідомлені листом Звягельської окружної прокуратури Житомирської області.
Вирішуючи даний спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Як передбачено частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».
Згідно з частинами 3, 4 статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано статтею 1206 ЦК України.
Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України (частини 1, 3 статті 1206 ЦК України).
Отже, положення зазначеної статті регулюють порядок відшкодування особою, яка вчинила злочин витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
За змістом наведеної норми обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями.
У своїй постанові від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545.
Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.
Пунктом 3 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993року №545 встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.
Згідно з вказаним Порядком сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.    Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).
Відповідно до частини 6 статті 82ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином судом встановлено, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт витрат, понесених медичним закладом на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, вчиненого відповідачем ОСОБА_1 , а тому наявний причинний зв`язок між злочинними діями винуватої особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні, у зв`язку з чим понесені медичним закладом витрати на лікування потерпілого підлягають стягненню з відповідача.
При цьому, слід врахувати, що фінансування закладів охорони здоров`я здійснюється, у тому числі, за рахунок коштів державного, обласного та міського бюджетів, а невжиття відповідними органами державної влади та місцевого самоврядування заходів для відшкодування витрат на лікування осіб, які є потерпілими від злочину, свідчить про неналежне здійснення ними відповідних повноважень на захист майнових прав держави та територіальної громади, тому з цим позовом до суду обґрунтовано звернувся прокурор, з метою захисту їх інтересів.
Таким чином суд вважає, що наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача витрат на стаціонарне лікування потерпілого на користь держави в особі Національної служби здоров`я України, які є розпорядниками коштів Державного бюджету на оплату медичних послуг, а тому позовна заява підлягає до повного задоволення.
Вирішуючи питання судових витрат, суд вказує на наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір, що становить 3 328,00 грн ( за подання позовної заяви майнового характеру юридичною собою) слід стягнути з відповідача в дохід держави.
Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 268, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд - 
ухвалив:

Позовні вимоги Звягельської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача – КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради,  про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України витрати, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, в розмірі 53 838 ( п`ятдесят три тисячі вісімсот тридцять вісім ) грн 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь держави 3328 ( три тисячі триста двадцять вісім) грн 00 коп судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційний розгляд справи.
Повне найменування сторін та учасників у справі:
позивач – Звягельська окружна прокуратура Житомирської області ( код ЄДРПОУ 02909950, місце знаходження - вул. Родини Косачів, буд. 6а, м. Звягель, Житомирська область) в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України (код ЄДРПОУ 42032422, місцезнаходження - просп. Степана Бандери, буд. 19, м. Київ ),
відповідач –  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання - АДРЕСА_2 ) 
третя особа, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору – КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради ( код ЄДРПОУ – 01991820, місцезнаходження - вул. Наталії Оржевської, 13. м. Звягель, Житомирська область).
Дата складення повного судового рішення – 24.03.2026.

Суддя А.В.Михайловська