11.03.2026 Справа № 756/13190/20
Номер справи 756/13190/20
Номер провадження 2/756/25/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Белоконної І.В.,
секретар судового засідання - Погорелової В.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, стягнення пені, інформаційних витрат та 3 % річних,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог
Позивач через свого представника звернулася до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (надалі - ПАТ «Страхова компанія «АРКС»), третя особа: ОСОБА_2 , в якому просила суд з урахуванням зміни предмета позову стягнути з ПАТ «Страхова компанія «АРКС»: страхове відшкодування у розмірі 1 098 673,97 грн; пеню у розмірі 69985,33 грн; 3 % річних у розмірі 90844,00 грн; інфляційні витрати у розмірі 487324,05 грн; моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн; судові витрати.
У обґрунтування позову зазначено, що 22.10.2018 року між позивачем та АТ «СК «АХА Страхування» відповідно до Правил № 003 «Добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)» Додатку № 35 зі змінами (надалі - Правила) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 230а8зда (надалі - Договір).
Відповідно до п. 4 Договору предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме транспортним засобом «Mercedes-Benz S500 4MATIC», 2011 р.в., номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 .
Згідно з Свідоцтвом про реєстрацію транспортним засобом НОМЕР_3 позивач є власником застрахованого транспортного засобу, про що зазначено в п. 7 Договору.
При цьому, сторони при укладанні Договору погодили, що до керування застрахованим транспортним засобом допущено осіб, які мають право керувати транспортним засобом на законних підставах, в т.ч. віком до 23-х років (п. 8 Договору).
Сторони узгодили перелік страхових ризиків (п. 9 Договору):
Викрадення (п. 9.1.); Збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (п. 9.2.); Збитки внаслідок інших подій (п. 9.3.).
Крім того, Договором було встановлено, що Страховик несе відповідальність згідно з умовами даного Договору 24 години на добу, сім днів на тиждень (п. 16 Договору).
В свою чергу, п. 11 Договору було встановлено страхову суму у розмірі 1176000,00 грн та п. 10 Договору встановлено розмір франшизи в залежності від страхового ризику.
Позивач, як споживач фінансових послуг, виконала умови Договору (п. 17.1., п. 25.2.1 Договору) та здійснила оплату страхового платежу у розмірі 47040,00 грн, іншими словами здійснила оплату Договору, а отже мала всі підстави розраховувати, що відповідач також виконає умови Договору, як надавач фінансових послуг.
В період дії Договору, в проміжок часу 18.06.2019 - 19.06.2019, застрахований транспортний засіб було викрадено.
19.06.2019 о 10:15 одразу після виявлення зникнення застрахованого транспортного засобу на виконання вимог п. 26.1.2. та п. 27.1.1.1 Договору ОСОБА_2 (особа, яка використовувала транспортний засіб на законних підставах) було повідомлено та викликано компетентні органи, а також повідомлено відповідача, що підтверджується інформацією, зазначеною в Заяві про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу по факту незаконного заволодіння транспортним засобом за вх. №756 від 25.06.2019.
Відповідач при реєстрації повідомлення про подію надав рекомендації, які було дотримано позивачем.
19.06.2019 Подільським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за ч. 3 ст. 289 КК України було порушено кримінальне провадження № 12019100070002183, про що відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Проте, відповідачем не виконано умов Договору, яким порушено права позивача, як споживача фінансових послуг.
Рух справи 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.11.2020 відкрито загальне провадження по справі.
14.01.2021 представник відповідача - адвокат Шишлов О.Є. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування відзиву зазначив, що відповідальність страховика за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 230а8зда від 22.10.2018 не настає, оскільки наявні в матеріалах справи документи не підтверджують настання страхового випадку. Компетентним органом проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 12019100070004519 у зв`язку з наявністю в діях невстановлених осіб ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято з підстав неможливості визнати заявлений випадок страховим з огляду на невиконання позивачем обов`язків за договором. До відзиву надано кольорову копію Звіту № 05-019 від 13.06.2012, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz S500L, д.н. НОМЕР_2 на дату оцінки без урахування отриманих пошкоджень складає 839 840,31 грн; вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок пожежі автомобіля - 1 921 602 грн 84 коп. Відповідачем повідомлено, що ним замовлено проведення судової автотоварознавчої експертизи у судового експерта Коваля І.М., в процесі проведення якої визначити: Які запасні частини необхідно замінити для проведення відновлення транспортного засобу Mercedes-Benz S500L, р.н. НОМЕР_2 , після пожежі, яка відбулася 03.05.2012.
15.03.2021 представник позивача надала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог.
14.01.2021 представник відповідача надав до суду зустрічну позовну заяву ПАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «Брокер-Експерт», ТОВ «Контракт - Авто», ТОВ «Янгол 3», ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.03.2021 відмовлено у прийнятті зустрічного позову ПАТ «Страхова компанія «АРКС».
Постановою Київського апеляційного суду від 09.09.2021 ухвалу Оболонського районного від 15.03.2021 залишено без змін.
08.04.2021 представник відповідача надав до суду зустрічну позовну заяву ПАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «Брокер-Експерт», ТОВ «Янгол 3», про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.01.2022, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено ПАТ «Страхова компанія «АРКС» в прийнятті зустрічної позовної заяви до уточненого позову від 08.04.2021.
Постановою Київського апеляційного суду від 18.05.2022 ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24.01.2022 про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
22.11.2022 судом задоволено заяву представника позивача про прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог.
24.03.2023 на адресу суду надійшов відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2023 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви від 07.04.2021 ПАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «Брокер-Експерт», ТОВ «Янгол 3», про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 21.09.2023 ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2023 в частині повернення зустрічної позовної заяви скасовано та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.11.2023 відмовлено ПАТ «Страхова компанія «АРКС» у поновленні строку на подання зустрічної позовної заяви ПАТ «Страхова компанія «АРКС» від 07.04.2021 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «Брокер-Експерт», ТОВ «Янгол 3», ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договору добровільного страхування наземного транспорту та повернуто зустрічну позовну заяву. Відмовлено ПАТ «Страхова компанія «АРКС» у поновленні строку на подання зустрічної позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до уточненого позову від 08.02.2022 до ОСОБА_1 , ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «Брокер-Експерт», ТОВ «Контракт-Авто», ТОВ «Янгол 3», ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договору добровільного страхування наземного транспорту та повернуто зустрічну позовну заяву. Закрити підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 13.03.2024 ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23.11.2023 залишено без змін.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.08.2024 відмовлено ПАТ «Страхова компанія «АРКС» у поновленні пропущеного процесуального строку для подання клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи у справі.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.08.2024 задоволено клопотання представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про зупинення провадження по справі. Зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 756/7941/24 за позовом ПАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ТОВ «Брокер-експерт», ТОВ «Контракт-авто», ТОВ «ЯНГОЛ 3», ПрАТ «Українська страхова група» про визнання недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту, яка розглядається Оболонським районним судом міста Києва.
Постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2024 ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07.08.2024 про зупинення провадження по справі скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 10.07.2025 ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07.08.2024 про відмову у поновленні пропущеного строку для подання клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи залишено без змін.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з урахуванням зміни предмету позову, просила суд задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяв. Крім того просила суд стягнути судові витрати на правову правничу допомогу в сумі 253 200,00 грн. 
Представник відповідача в судове засідання призначене на 12.02.2026 о 14.15 год не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Після розгляду справи о 15.06 год 12.02.2026 суду передано клопотання відповідача про відкладення судового засідання, подане через систему «Електронний суд». В судове засідання призначене на 23.01.2025 представник відповідача не з`явився, надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу. В судове засідання призначене на 24.09.2025 представник відповідача також не з`явився, надав до суду клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з перебування у щорічній відпустці. В судове засідання призначене на 23.10.2025 представник відповідача з`явився не вчасно, прибув в судове засідання на стадії дослідження доказів. В судовому засіданні 09.12.2025 представник відповідача заперечував щодо завершення з`ясування обставин справи та переходу до судових дебатів. 
В матеріалах справах наявний відзив, який представником відповідача надано до суду на позовну заяву з посиланням на те, що відповідальність страховика за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 230а8зда від 22.10.2018 не настає, оскільки наявні в матеріалах справи документи не підтверджують настання страхового випадку. Компетентним органом проводиться досудового розслідування кримінального провадження № 12019100070004519 у зв`язку з наявністю в діях невстановлених осіб ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято з підстав неможливості визнати заявлений випадок страховим з огляду на невиконання позивачем обов`язків за договором. До відзиву надано кольорову копію Звіту №05-019 від 13.06.2012, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz S500L, р.н. НОМЕР_2 на дату оцінки без урахування отриманих пошкоджень складає 839 840,31 грн; вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок пожежі автомобіля - 1921602,84 грн. Відповідачем повідомлено, що ним замовлено проведення судової автотоварознавчої експертизи у судового експерта Коваля І. М., в процесі проведення якої визначити: Які запасні частини необхідно замінити для проведення відновлення транспортного засобу Mercedes-Benz S500L, держ. номер НОМЕР_2 , після пожежі, яка відбулася 03.05.2012.
Третя особа ОСОБА_2 про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надав.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
З огляду на тривалість судового розгляду, справа перебуває на розгляді в суді з жовтня 2020 року, з метою недопущення порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумного строку розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність представника відповідача та третьої особи.
Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Встановлені судом обставини справи
Судом встановлено, що 22.10.2018 між ОСОБА_1 та АТ «СК «АХА Страхування» відповідно до Правил № 003 «Добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)» Додатку № 35 зі змінами (наділі - Правила) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 230а8зда (а.с. 28 - 34 том 1).
Відповідно до п. 4 Договору предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме транспортним засобом «Mercedes-Benz S500 4MATIC», 2011 р.в., номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 .
Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Mercedes-Benz S500 4MATIC», 2011 р. в., номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 (а.с. 57 том 1).
При цьому, сторони при укладанні Договору погодили, що до керування застрахованим транспортним засобом допущено осіб, які мають право керувати транспортним засобом на законних підставах, в т. ч. віком до 23-х років (п. 8 Договору).
Сторони узгодили перелік страхових ризиків (п. 9 Договору):
Викрадення (п. 9.1.); Збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (п. 9.2.); Збитки внаслідок інших подій (п. 9.3.).
Крім того, Договором було встановлено, що Страховик несе відповідальність згідно з умовами даного Договору 24 години на добу, сім днів на тиждень (п. 16 Договору).
В свою чергу, п. 11 Договору було встановлено страхову суму у розмірі 1176000,00 грн (один мільйон сто сімдесят шість тисяч грн 00 коп) та п. 10 Договору встановлено розмір франшизи в залежності від страхового ризику.
Позивач, як споживач фінансових послуг, виконала умови Договору (п. 17.1., п. 25.2.1 Договору) та здійснила оплату страхового платежу у розмірі 47040,00 грн, а саме оплату Договору, а отже мала всі підстави розраховувати, що відповідач також виконає умови Договору, як надавач фінансових послуг.
В період дії Договору, в проміжок часу 18.06.2019 - 19.06.2019, застрахований транспортний засіб було викрадено.
Відповідно до п. 26.1.2. Договору, в разі настання передбаченої у п. 24.2. Договору події Страхувальник зобов`язаний з місця події, що має ознаки страхового випадку, повідомити та викликати на місце події відповідні Компетентні органи (з урахуванням п. 27.4. та п. 27.5. Договору), а також дочекатися їх приїзду з метою обов`язкової реєстрації та оформлення події співробітниками відповідних Компетентних органів.
19.06.2019 о 10:15 одразу після виявлення зникнення застрахованого транспортного засобу на виконання вимог п. 26.1.2. та п. 27.1.1.1 Договору ОСОБА_2 (особа, яка використовувала застрахований транспортний засіб) було повідомлено та викликано Компетентні органи, а також повідомлено відповідача, що підтверджується інформацією, зазначеною в Заяві про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу по факту незаконного заволодіння транспортним засобом за вх. № 756 від 25.06.2019 (а.с. 58-59 том 1).
Відповідач при реєстрації повідомлення про подію надав рекомендації, які було дотримано позивачем.
19.06.2019 Подільським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за ч. 3 ст. 289 КК України було порушено кримінальне провадження № 12019100070002183, про що відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 60 том 1).
Відповідно до п. 27.1.2. Договору, для підтвердження настання страхового випадку та визначення завданих збитків Страхувальник зобов`язаний надати Страховику Заяву на виплату страхового відшкодування за формою, встановленою Страховиком. Заява на виплату страхового відшкодування підписується Страхувальником під час звернення до Страховика (його представника). До Заяви на виплату страхового відшкодування додаються такі документи:
Договір (п. 27.1.2.1.);
У разі настання події за ризиком «Викрадення» (п. 27.1.2.3.):
Довідка чи інший документ відповідних компетентних органів, що підтверджує початок кримінального провадження за заявою Страхувальника про викрадення (незаконне заволодіння) ТЗ та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (обов`язково повинні бути вказані прізвище, імя та по батькові власника (користувача) ТЗ, державний номер, номери номерних агрегатів, дата, місце, обставини та час викрадення, стаття Кримінального кодексу України, за ознаками якої почато кримінальне провадження);
З метою прийняття рішення про виплату страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» Страховик може звернутися до Страхувальника (Вигодонабувача) із запитом на надання інших документів щодо стану кримінального провадження (копії заяв до правоохоронних органів, довідки, постанови, повідомлення, протоколи, експертизи та інші документи щодо кримінального провадження за заявою про викрадення застрахованого ТЗ).
25.06.2019 після отримання від слідчого обов`язкових документів, які повинні бути надані до Страховика згідно умов Договору та зазначених Страховиком при реєстрації повідомлення про настання події, в т.ч. щодо обов`язковості надати документи Компетентних органів та з`явитися до Страховика не лише Страхувальнику а й водію, в т.ч. надати особисті документи (паспорт, ідентифікаційний код, водійське посвідчення), Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі - було подано Заяву про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу по факту незаконного заволодіння транспортним засобом за вх. № 756 від 25.06.2019, надані пояснення щодо даного випадку, надані документи та речі на виконання умов Договору.
На виконання п. 26.1.12. Договору, 25.06.2019 в день подання Страховику письмового повідомлення про подію було передано відповідачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та два комплекти ключів до застрахованого ТЗ, що підтверджується Актом прийому-передачі по Договору страхування засобів наземного транспорту № 230а8зда від 22.10.2018 (а.с. 65 том 1).
25.06.2019 відповідачу було подано всі обов`язкові документи, що передбачені Договором, крім Заяви на виплату страхового відшкодування за формою, встановленою Страховиком (п. 27.1.2. Договору) та угоди - Абандон за формою, встановленою Страховиком (п. 28.6. Договору). Оскільки відповідач в день прийняття письмового повідомлення про викрадення застрахованого транспортного засобу, надання додаткових пояснень, документів та речей не надав для заповнення позивачем зазначені форми обов`язкових документів, за формою встановленою Страховиком та повідомив, що п. 28.4. Договору передбачено, що виплата за ризиком «Викрадення» здійснюється … не раніше ніж через 2 (два) місяці. Отже, фактично відмовив надати позивачу для заповнення затверджені відповідачем форми обов`язкових документів.
Як вбачається з листа № 1058/18ЦВ від 04.02.2020, відповідач повідомив позивача, що її Заява на виплату страхового відшкодування від 16.01.2020 «не є Заявою за Договором №230а8зда від 22.10.2018 добровільного страхування наземного транспорту, а отже, не може бути врахована при врегулюванні випадку стосовно автомобіля Mercedes-Benz, д.н. НОМЕР_2 » (а.с. 94 том 1).
Відповідно до п. 28.5. Договору, у разі настання страхової події за ризиком «Викрадення» страхове відшкодування виплачується в розмірі страхової суми за вирахуванням суми знецінення ТЗ за період страхування (розділ 15 та 23 Договору) та встановленої згідно з розділом 10 Договору франшизи (з урахуванням умов п. 28.9. Договору).
Таким чином, відповідач повинен здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі: 1 176 000,00 - 1 176 000,00*10%* 240 /365 (норматив знецінення) - 0 (франшиза) = 1 098 673,97 грн.
Як вбачається з листа № 4542/18ЦВ від 12.06.2020, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, керуючись п. 29.5.3, п. 29.5.4., п. 29.5.6., 29.5.25. Договору (а.с. 95-97 том 1).
Транспортний засіб «Mercedes-Benz S500 4MATIC», 2011 р.в., номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , було придбано в непошкодженому стані та 23.10.2015 було зареєстровано сервісним центром та видано свідоцтво про реєстрацію транспортним засобом НОМЕР_3 .
Після придбання транспортного засобу його поточне/сервісне обслуговування відбувалося на офіційній/авторизованій станції Mercedes на вул. Столичне шосе, про що було повідомлено відповідача в поясненнях в день подання письмового повідомлення 25.06.2019.
При укладенні Договору Застрахований транспортний засіб було оглянуто Страховиком (відповідачем), що, зокрема, підтверджується п. 21 Договору, та прийнято на страхування. При цьому, відповідач не надає позивачу відповідні фотографії застрахованого транспортного засобу, що були зроблені при страхуванні, що свідчить про свідоме їх приховування з метою уникнення виплати страхового відшкодування.
Про те, що застрахований транспортний засіб в 2012 році був пошкоджений вогнем, як зазначає в позові позивач, стало відомо лише після отримання листа відповідача № 11139/18ЦВ від 19.12.2019 з посиланням на порушення кримінального провадження за ст. 190 КК України та подальшим з`ясуванням в зв`язку з чим відповідач намагається безпідставно звинуватити позивача у вчиненні злочину, щоб уникнути виплати страхового відшкодування.
Позивач розшукала попереднього власника транспортного засобу ОСОБА_3 , який підтвердив, що дійсно купував транспортний засіб в пошкодженому вигляді, займався його відновленням та в подальшому його продав. На підтвердження цьому, нею було надано до відповідача копію його нотаріальної заяви, а ОСОБА_3  самостійно повідомив Страховика, надавши оригінал нотаріальної довіреності (а.с. 101-102 том 1).
Згідно п. 29.5.25. Договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування якщо під час досудового розслідування встановлено обставини, що унеможливлюють визнання події страховим випадком (закриття кримінального провадження, розслідування події за ознаками іншого злочину, що підтверджено відповідним витягом з ЄРДР чи постановою компетентного органу).
Як вбачається з даного пункту Договору, то саме під час досудового розслідування мають бути встановлені відповідні обставини.
Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12019100070002183 від 19.06.2019, Подільським УП ГУНП у м. Києві внесено відомості на підставі заяви ОСОБА_2 , що у період часу з 16.10 год 18.06.2019 до 09.45 год. 19.06.2019 за адресою: м. Київ, вул. Турівська, 31 невстановлена особа незаконно заволоділа автомобілем «Mercedes-Benz S500» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , що перебував у користуванні ОСОБА_2 (а.с. 60).
Тобто, в рамках даного кримінального провадження слідчим Подільського УП ГУНП у м. Києві, який здійснює досудове розслідування за фактом незаконного викрадення транспортного засобу, має бути встановлено певні обставини.
Однак, в рамках даного кримінального провадження не встановлено жодних обставин, які зазначені в п. 29.5.25. Договору та які б надавали право відповідачу відмовити у виплаті страхового відшкодування.
Тобто, відмова відповідача на підставі п. 29.5.25. Договору є неправомірною.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
За змістом частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Аналогічні положення щодо зобов`язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України.
Розмір неустойки як відповідальність страховика за договором страхування має бути визначено у такому договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату)а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати у вигляді грошової суми - то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання.
Тобто, за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов`язання.
Таким чином, пеня, три проценти річних та інфляційні витрати є відповідальністю Страховика за прострочення грошового зобов`язання (висновок Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 202/4373/16-ц).
Розмір неустойки як відповідальність страховика за договором страхування має бути визначено у такому договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи (висновок Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 344/2041/15, від 18.04.2018 у справі № 554/5207/16).
Відповідно до п. 32.1. укладеного Договору, Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі 0,01 % від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування.
Як було зазначено вище, відповідач повинен був прийняти рішення та здійснити виплату страхового відшкодування протягом десяти робочих днів після отримання Заяви про виплату (яку було отримано відповідачем 22.01.2020), тобто не пізніше 05.02.2020.
Період розрахунку 20.02.2020 - 22.11.2022.
Тобто, за розрахунком 3 % річних: сума боргу 1098673,97 грн, кількість днів прострочення 1006, розмір процентів річних 3 %, загальна сума процентів 90844,00 грн.
За розрахунком інфляційних втрат: за період заборгованості 20.02.2020-22.11.2022, сума боргу 1098673,97 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 487324,05 грн; сума боргу з врахуванням індексу інфляції - 1585998,02 грн.
Тобто, загальна сума процентів складає 90844,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу складає 487342,05 грн. При цьому, сума пені не змінюється та складає 69985,53 грн.
До відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування. Зазначений правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. у справі 6-126цс14.
Стаття 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», продукцією являється будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
У вказаному нормативному акті не визначено меж його дії, але, враховуючи характер правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства й наявності в цивільних правовідносинах такої «слабкої сторони», як споживач, можливо дійти висновку, що вказаним Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, страхування, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або інших угод, які йому не суперечать.
Крім того, системно проаналізувавши приписи Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємному зв`язку з положеннями ЦК України та Законом України «Про страхування», можливо дійти висновку, що умови договору страхування, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. І захистити цю «слабку сторону» є обов`язком держави.
Порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача, про що зазначено вище, позивачу, як споживачу фінансових послуг, завдано моральної шкоди.
З урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до переконання, що розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн буде достатнім та необхідним для компенсації перенесених моральних страждань позивача, не поставить в край тяжкий матеріальний стан відповідача та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача. 
Інші доводи учасників справи не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Щодо стягнення судових витрат
Згідно з пунктами 1,2 частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на позивача, у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зазначеної в рішенні від 26 лютого 2015 року в справі Баришевський проти України, рішенні від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, рішенні від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, рішенні від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).
Позивачем в даній справі понесено витрати на правничу допомогу в загальній сумі 253 200,00 грн, що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги від 21.01.2020, додатковою угодою № 1 від 21.01.2020, рахунком від 05.12.2025, згідно якого позивачем ОСОБА_1 здійснено оплату за надані послуги адвокатом та актом приймання - передачі наданих послуг від 05.12.2025.
Судом встановлено, що представником позивача у даній справі протягом тривалого періоду було виконано значний та комплексний обсяг роботи. Провадження триває з 2020 року, що зумовило необхідність системного супроводу справи на всіх етапах: від досудової підготовки до багаторазової участі у судових засіданнях та підготовки процесуальних документів у судах першої й апеляційної інстанцій. У межах представництва адвокатом було підготовлено та подано численні адвокатські запити, клопотання, заяви, процесуальні документи, здійснено збір доказів у різних установах, здійснювалося реагування на процесуальні дії та заперечення іншої сторони, що вимагало постійного аналізу матеріалів справи, нормативно-правової бази та практики судів. Окремо слід відзначити значну кількість судових засідань, участь у яких потребувала не лише присутності, але й ґрунтовної підготовки до кожного розгляду. У сукупності це свідчить про безперервну, послідовну та професійну роботу адвоката упродовж більш ніж п`яти років, що забезпечувала належний захист прав та інтересів позивача. 
Враховуючи тривалість провадження, складність спору, необхідність постійного аналізу матеріалів, опрацювання великої кількості доказів, підготовку значного обсягу процесуальних документів, а також залучення численних державних органів і установ для отримання інформації, загальна сума витрат у розмірі 253200,00 грн є не лише обґрунтованою і необхідною, а й економічно виправданою.
Таким чином, позивачем понесено витрати на надання їй професійної правової допомоги, вартість яких та обсяг виконаних робіт узгоджується із умовами договору та фактично наданим послугами.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 12405,00 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 141, 209-211, 223, 258, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, стягнення пені, інформаційних витрат та 3 % річних - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (ЄДРПОУ - 20474912) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування у розмірі 1 098 673 (один мільйон дев`яносто вісім тисяч шістсот сімдесят три) гривні 97 копійок, пеню у розмірі 69985 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 53 копійки, 3 % річних у розмірі 90844 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок чотири) гривні 00 копійок, інфляційні витрати у розмірі 487 324,05 (чотириста вісімдесят сім тисяч триста двадцять чотири) гривні 05 копійок та моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (ЄДРПОУ - 20474912) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 253 200 (двісті п`ятдесят три тисячі двісті) гривень 00 копійок.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (ЄДРПОУ - 20474912) на користь держави судовий збір судовий збір у розмірі 12405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Белоконна