П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 134/1919/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Кантониста О.О. 
Суддя-доповідач: Капустинський М.М. 
24 березня 2026 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
03 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Крижопільського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови №2/25/400 від 24 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язку щодо проходження повторного медичного огляду військово-лікарською комісією (далі - ВЛК) у визначений строк, а саме до 05 червня 2025 року.
Позивач вважає дану постанову протиправною та зазначає, що у його військовому квитку містяться відмітки про те, що він 28.12.1994 року взятий на військовий облік та 10.08.2014 року знятий з обліку, а згідно даних мобільного додатку «Резерв +» він перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 та СЦ (Крижопіль) як військовозобов`язаний (звання рядовий мінометів від 60-мм до 120-мм). Будь-яких відміток про те, що позивач відноситься до категорії громадян, які були визнані обмежено придатними до військової служби, у його військово-облікових документах немає.
Крім того, позивач уточнив свої дані 04 травня 2023 року та пройшов ВЛК 20 червня 2025 року, при цьому має чинну відстрочку від мобілізації відповідно до п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач не отримував повісток про явку для проходження ВЛК, відтак, враховуючи, що йому не встановлювався статус «обмежено придатний до військової служби» (до внесення відповідних змін в законодавство, внаслідок яких такий статус було скасовано), у нього не було обов`язку ініціювати проходження медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби до 05 червня 2025 року.
Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноваженою особою не було всебічно, повно та об`єктивно з`ясовано обставини справи та прийнято незаконне рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, позивач (представник - адвокат Зянько Н.Г.) просить скасувати постанову №2/25/400 від 24 червня 2025 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, а постанову №2/25/400 від 24 червня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП - залишено без змін.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Позивачем у справі до суду подано апеляційну скаргу в якій, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове - про задоволення позову.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2026 року розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні.
17.03.2026 року від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.
Відповідно до ст.311 КАС України справа судом апеляційної інстанції переглядається в порядку письмового провадження.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язаний, звання рядовий мінометів від 60-мм до 120 мм, ВОС 143533, номер в реєстрі «Оберіг» - 150320210693978900015, дата уточнення даних 04.05.2023 року, згідно висновку ВЛК від 20.06.2025 придатний до військової служби, до 04.01.2026 мав право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (копія витягу військово-облікового документу із застосунку «Резерв +»).
05 листопада 2025 року ОСОБА_1 через застосунок «Дія» подав необхідний перелік документів для продовження відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги управління соціального захисту населення Тульчинської районної військової адміністрації Вінницької області від 30.04.2024 № 390, позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Тульчинської райдержадміністрації (№2 Крижопіль) та йому відповідно до Постанови КМУ від 02.08.2000 р. №1192 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею» з 01.12.2023 по 31.05.2024 було призначено щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу (по догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , особою з інвалідністю 2 групи).
Згідно довідки відділу обслуговування громадян №10 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ у Вінницькій області від 23.07.2025 року №365, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Вінницькій області та отримує допомогу на догляд за особою з інвалідністю з психічними розладами.
24 червня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 полковник ОСОБА_3 виніс постанову №2/25/400, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. Зі змісту постанови слідує, що 16 червня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_1 з раніше встановленим ступенем придатності до військової служби «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний» всупереч вимогам Розділу ІІ Закону України №4235-IX не пройшов повторно медичний огляд до 05 червня 2025 року.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, відтак і відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Надаючи оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП через порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не проходження повторного медичного огляду.
Відповідно до ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З наведеного слідує, що для кваліфікації дій за ч.3 ст.210-1 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення - вчинення такого порушення в особливий період.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VІ, в Україні оголошено часткову мобілізацію, отже з того часу настав особливий період, який триває по теперішній час, оскільки рішення про демобілізацію, затвердженого Верховною Радою України (ст.11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») не приймалось. Щодо факту запровадження особливого періоду в Україні з 18 березня 2014 року наголосив Верховний Суд України у постанові від 30 травня 2018 року в справі №521/12726/16-ц.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.
Отже як на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності (24.06.2025 року), так і в період не проходження повторного медичного огляду, зазначеного в постанові, діяв особливий період.
Диспозиція ст.210-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року за №2232-XII зі змінами (далі - Закон №2232-XII).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
Згідно з абзацом 4 частини 1 Закон №3543-XII громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до абзацу 4 частини 10 статті 1 Закону №2232-XII громадяни зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Відповідно до пп.4 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.
Отже, положеннями вищевказаних нормативно-правових актів встановлено обов`язок військовозобов`язаних громадян України проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого2024 року у справі №990/150/23 зазначила, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів враховує наступне.
Законом України «Про внесенні змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №3621-ІХ від 21 березня 2024 року виключено таку підставу для зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час.
Відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3621-IX було встановлено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом (тобто до 04 лютого 2025 року) підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.
15 лютого 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №4235-ІХ від 12 лютого 2025 року (далі - Закон №4235-ІХ), яким внесені зміни до Закону №3621-IX та п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення викладено в новій редакції: «Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2025 року №519 внесено зміни до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 зі змінами, зокрема абзац другий пункту 69 викладено в такій редакції: «Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію».
Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що обов`язок з проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби покладається на громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності вказаним вище Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю). Вказані громадяни зобов`язані з 15 лютого 2025 року (дати набрання чинності Закону №4235-ІХ) до 05 червня 2025 року самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
З наданого відповідачем витягу з реєстру «Оберіг» (за №150320210693978900015) вбачається, що в графі відомості про медичний огляд міститься відмітка про те, що за результатами проходження ВЛК 27 квітня 2023 року позивач ОСОБА_1 був визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
На виконання ухвали суду відповідач надав копію довідки ВЛК від 27.04.2023 №60/850, згідно якої позивач ОСОБА_1 за результатами проведення медичного огляду 27.04.2023 року визнаний обмежено придатним до військової служби - не придатним до служби в десантно-штурмових військах, морській піхоті, плавскладі, спецспорудах, що фактично відповідає юридичному статусу «непридатний у мирний час, обмежено придатний у воєнний час».
Доказів, які б спростували вказане, стороною позивача не надано.
Так, у позовній заяві зазначалося про те, що позивач взагалі не мав статусу особи обмежено придатної до військової служби, а в судовому засіданні суду першої інстанції позивач пояснив, що не пам`ятає, чи проходив ВЛК в 2023 році.
При цьому, станом на день винесення оскаржуваної постанови позивач має 50 років, отже, він, будучи громадянином України чоловічої статі віком від 25 до 60 років, який визнаний обмежено придатними до військової служби у воєнний час, був зобов`язаний до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, самостійно ініціювавши проходження ВЛК шляхом звернення до ТЦК або звернення через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста, чого ним зроблено не було.
Повторний медичний огляд позивач пройшов 20.06.2025 року, тобто з пропуском строку, встановленого для його проведення.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що має місце порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме Закону України №4235-IX, та, що такі дії вчинені в особливий період. Отже, вважав, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Натомість колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт невідповідності змісту оскарженої постанови, зокрема її мотивувальної та резолютивної частин, на що позивач (його представник) звертав увагу як в позовній заяві так і вказує на це в апеляційній скарзі, як на істотність порушення вимог законодавства. Зокрема, згідно мотивувальної частини оскарженої постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП, при цьому в резолютивній її частині взагалі відсутнє посилання на будь-яку статтю адміністративного правопорушення.
Стаття 268 КУпАП гарантує особі, яку притягують до адміністративної відповідальності, право знати, в чому її звинувачують, зокрема яку статтю закону вона порушила.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Разом з тим, не зазначення статті КУпАП у резолоютивній частині постанови є істотним порушенням, оскільки це позбавляє особу права знати, за яке саме правопорушенння її притягнуто до відповідальності, та порушує вимоги статей 280, 283 КУпАП. Резолютивна частина постанови має містити остаточний висновок - статю, за якою накладено стягнення, а відсутність статті унеможливлює перевірку правомірності стягнення при оскарженні.
Колегія суддів зауважує, що згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).
Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідач не довів дотримання ним порядку притягнення особи до відповідальності, а відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання позивача таким, що скоїв адміністративне правопорушення, що мало наслідком - оскаржувану постанову №2/25/400 від 24.06.2025 року скасувати як таку, що не відповідає вимогам КУпАП України, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.
Виходячи з наведеного, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення в межах санкції ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. не відповідає вимогами чинного законодавства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскаржувана постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зазначеним вимогам закону рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року не відповідає.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував допущених відповідачем при винесенні постанови істотних порушень норм процесуального права, а тому наявні підстави як для скасування судового рішення так і оскарженої постанови відповідача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року скасувати.
Прийняти нову постанову якорю позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №2/25/400 від 24 червня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.
Адміністративне провадження щодо ОСОБА_1 - закрити. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.