П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/6219/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Леміщак Дмитро Михайлович 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
03 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування рішення державного виконавця, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся в суд із позовом про визнання дій протиправними щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, зобов`язання вчинити дії.
Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 04.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 залишив позовну заяву без руху із встановленням позивачу строку для усунення виявлених недоліків шляхом надання до Житомирського окружного адміністративного суду:
- доказу сплати судового збору в розмірі 1064,80 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;
- копії рішення державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відмову у відкриті виконавчого провадження.
02.03.2026 до суду надійшла заява на усунення недоліків, в якій представник позивача повідомляє, що станом на день подання цієї заяви ні на адресу позивача, ні на адресу його представника (Адвокатського бюро «Володимира Ткачука») жодних копій постанов чи рішень від Солом`янського ВДВС у м. Києві поштовим зв`язком або електронною поштою не надходило, тому позивач не може надати копію оскаржуваного рішення.
Так, критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України.
З положень частин 1 і 2 ст. 77 КАС України у поєднанні з приписами ч. 4 ст. 9, абз.2 ч. 2 ст. 77, частин 3 і 4 ст. 242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».
Разом із тим, саме лише існування задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.
Тобто реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути підтвердженим виключно декларативно проголошеним, але не доказаним твердженням учасника справи.
За загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією - вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, під бездіяльністю - ухилення від виконання обов`язку, під відмовою - оформлене офіційним письмовим документом (листом) відхилення прохання/звернення приватної особи.
Як вірно зазначає суд першої інстанції, оскільки позивач оскаржує саме «рішення» (запис в АСВП про відмову у відкритті провадження), він зобов`язаний надати його копію або довести неможливість його отримання через механізм витребування доказів, а не обмежуватися лише декларативними твердженнями про його відсутність.
Також, суд першої інстанції окремо звертав увагу на те, що інтереси позивача у цій справі представляє адвокат - фахівець у галузі права, який володіє спеціальними знаннями та є фаховим учасником судового процесу. Це передбачає вищий стандарт відповідальності за якість підготовки процесуальних документів. Маючи доступ до правових інструментів (зокрема, адвокатського запиту), представник мав об`єктивну можливість або отримати оскаржувану постанову, або, у разі її фізичної відсутності, уточнити позовні вимоги, наприклад, змінивши предмет спору з «оскарження рішення» на «визнання протиправною бездіяльності».
Так, надавши позивачу достатній строк для усунення недоліків, суд чітко роз`яснив необхідність подання доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги (зокрема, копії рішення державного виконавця Саковича С.Ю.).
Натомість, представник позивача обрав шлях формального повідомлення про неможливість надання документа, не використавши при цьому процесуальні права для приведення позову у відповідність до вимог КАС України. 
Отже, обов`язок щодо належного оформлення позовної заяви та доведення обставин, на які посилається сторона, залишився невиконаним, що перешкоджає суду відкрити провадження у справі.
Крім того, позовну заяву залишено без руху для сплати судового збору в розмірі 1064,80 грн.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Отже, сама по собі наявність статусу військовослужбовця не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів цієї особи.
У даному випадку позовні вимоги стосуються примусового виконання судового рішення, тобто не стосуються питань соціального захисту позивача саме як військовослужбовця (у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків), а отже, скаржник повинен сплачувати судовий збір під час розгляду цієї справи.
Однак, судовий збір позивачем так і не сплачено.
Наведене свідчить про те, що позивач не виконав вимоги ухвали суду про залишення позову без руху та не усунув недоліки позовної заяви у визначений судом строк, тому, суд першої інстанції обґрунтовано повернув позивачеві позовну заяву і додані до неї документи.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.