Єдиний унікальний номер 725/11110/25 
Номер провадження 2/725/4132/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2026 року м. Чернівці 
Чернівецький районний суд м. Чернівців у складі:
головуючої судді Федіної А.В., 
за участю секретаря судового засідання Попової Р.Р., 
та представника відповідача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, - 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 20.11.2024 року відповідач, керуючи транспортним засобом BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з транспортним засобом. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу BMW X5, д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 221512443. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень, судом відповідача було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та 124 КУпАП, а позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 18 744,50 грн. 
Зазначав, що оскільки водій забезпеченого транспортного засобу самовільно залишили місце пригоди, що підтверджується відповідною постановою суду, то у позивача виникло право подати регресний позов на фактично виплачену суму.
На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути ОСОБА_2 на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 18 744,50 грн., а також судові витрати. 
На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволені. Вважає даний позов безпідставним, адже провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП було закрито судом у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності закрито. При цьому, суд у своїй постанові вказав, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Після виключення провадження втрачається можливість здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави стверджувати про відсутність у судді необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи. 
Таким, чином вважає, що вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП не встановлена та не доведена, а позов не містить відомостей про обставини ДТП 20.11.2024 року, при цьому автомобіль ОСОБА_2 був оглянутий працівниками поліції в день нібито ДТП та на ньому не було виявлено жодних пошкоджень характерних для ДТП. 
В рамках судового розгляду даного спору, для огляду в судовому засіданні, судом було витребувано матеріали справи про адміністративне правопорушення № 725/11472/24. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви заявив клопотання про розгляд справи без його участі. 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяв представник, який в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав зазначених ним у відзиві. 
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Так, судом встановлено, що постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.03.2025 року справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП об`єднано в одне провадження за єдиним унікальним номером « 725/11472/24»; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності- закрито; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.122-4 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності- закрито.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 20.11.2024 року о 20 год. 15 хв. в м. Чернівці по вул. Головна, 275, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом BMW X5, д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, після чого самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до якої був причетний. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 2.10А, 13.1 Правил Дорожнього руху України і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачені ст.ст.122-4, 124 КпАП України (а/с 10).
Оскільки представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позову, вказував на недоведеність вини відповідача у вчиненні правопорушень передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП , адже справа закрита у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, слід зазначити, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідача в заподіянні шкоди.
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожньогоруху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.
Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).
За змістом ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.
В ході судового розгляду даної справи представник відповідача не надав належних та допустимих доказів на спростування винуватості відповідача у вчиненні ДТП, при цьому його посилання на те, що працівниками поліції в день ДТП не виявлено видимих пошкоджень на автомобілі марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , не підтверджені будь-якими доказами. 
Так, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
За наслідками розгляду справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу BMW X5, д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 221512443, страховик - ТДВ СК «Гардіан». На момент вчинення ДТП вказаний поліс був діючим (а/с 9). 
Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до п ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 18 744,50 грн. потерпілому внаслідок вказаної вище ДТП (а/с 29). 
Відповідно до ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. 
Оскільки за наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач спричинив дорожньо-транспортну пригоду та після ДТП самовільно залишив місце пригоди, позивач як страховик, що здійснив страхову виплату потерпілій особі, має право регресу до нього, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 18 744,50 грн. виплаченого страхового відшкодування. 
При цьому, суд враховує те, що відповідачем не надано доказів того, що розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди є іншим, не надано заперечення розрахунку страхового відшкодування, а також останній не оскаржував постанову суду, якою було закрито провадження у справі з підстав закінчення строків накладання адміністративного стягнення, а отже він не наполягав на своїй невинуватості у вчинення ДТП та залишені місця ДТП, погоджуючись на закриття провадження у справі за нереабілітуючих обставин. 
Таким чином, скільки позивачем сплачено потерпілій особі у порядку відшкодування шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, який після ДТП залишив місце пригоди, наявні підстави для стягнення в порядку регресу з відповідача вказаної суми страхового відшкодування.
За змістом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір та доказів наявності підстав для звільнення від сплати судового збору матеріали справи не містять. 
На підставі вище викладеного та керуючись ст. 37, 38, 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 116, 117, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, - 
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ „ГАРДІАН“» (код ЄДРПОУ 35417298) завдані збитки в порядку регресу у розмірі 18 744,50 грн. (вісімнадцять тис. сімсот сорок чотири грн. 50 коп.), а також судові витрати в сумі 2422,40 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду. 
Повний текст рішення виготовлений 02.04.2026 року. 

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців      Федіна А. В.