ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
19.02.2026р. Справа №905/55/24 (905/1219/25)  
Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Сухіна В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго"
до відповідача: ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО»" (код ЄДРПОУ 00100227; 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25)
про стягнення 31 480 587,80 грн
в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго»

Представники сторін участь у засіданні не приймали 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
21.11.2025 шляхом застосування підсистеми Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "ДТЕК Східенерго" звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача ПРАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" про стягнення 31 480 587,80 грн.
Ухвалою від 28.10.2025 Господарський суд Донецької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №905/55/24 (905/1219/25); розгляд справи вирішив здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 23.12.2025 об 11:15.
Станом на дату судового засідання до суду надійшли: 08.12.2025 – Відзив ПРАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" на позовну заяву, 09.12.2025 – Відповідь ТОВ "ДТЕК Східенерго" на відзив.
Ухвалою від 23.12.2025 відкладено підготовче засідання на 13.01.2026 на 11год. 25хв., вирішено судове засідання 13.01.2026 провести судове засідання в режимі відеоконференції за участю представників сторін. 
Станом на дату та час судового засідання 13.01.2026 до суду надійшли Заперечення ПРАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" на відповідь на відзив. 
Судове засідання 13.01.2026 відбулося у режимі відеоконференції за участю представників сторін. 
Ухвалою від 13.01.2026 вирішено закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 10.02.2026 року о 12:10 год. зал судового засідання № 104А. Явка учасників справи не є обов`язковою; визначено провести судове засідання 10.02.2026 в режимі відеоконференції за участю представників сторін.
10.02.2026 року о 12:10 год. судове засідання не відбулось через оголошення у Харківської області та м.Харків сигналу “Повітряна тривога” (повідомлення з сайту Офіційна карта повітряних тривог України https://map.ukrainealarm.com). 
Ухвалою від 10.02.2026 було визначено дату судового засідання у справі №905/55/24 (905/1219/25) на 19.02.2026 року об 11:10 год; вирішено провести судове засідання 19.02.2026 об 11:10 год. в режимі відеоконференції за участю представника позивача Кравчука А.С. та представника відповідача Сосунова Є.В. 
13.02.2026 від представника ТОВ «Східенерго» надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника. Свою заяву позивач обґрунтовує можливістю виникнення обставин, що перешкоджатимуть участі у судовому засіданні 19.02.2026 в режимі відеоконференції, зокрема: технічними проблемами з підключенням, відключенням електропостачання або оголошенням сигналу «Повітряна тривога». Також заявник зазначив, що надав суду всі наявні докази, а його позиція у справі викладена в письмових заявах по суті у повному обсязі.
Судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 19.02.2026 об 11:10 за участі представника позивача та відповідача в режимі відеоконференції, не вдалося провести у запланованому форматі через сукупність об`єктивних обставин.
Зокрема, у визначений час зафіксовано технічний збій сервісу відеоконференцзв`язку (акт наявний в матеріалах справи), а з 12:23 по 14:37 у м. Харкові тривала повітряна тривога, що унеможливило перебування складу суду в залі засідань. Проведення засідання під час дії сигналу «Повітряна тривога» було неможливим, оскільки це створює пряму загрозу життю та здоров`ю судді та секретаря судового засідання, які згідно з правилами безпеки зобов`язані перебувати в укритті. Відповідно до правової позиції Верховного Суду (зокрема, у постанові від 22.12.2022 у справі № 910/2116/21), ігнорування сигналів тривоги є недопустимим, оскільки збереження життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю.
У приміщенні Господарського суду Донецької області було відсутнє електропостачання, що підтверджується відповідним актом (наявний в матеріалах справи), що унеможливило повторне підключення до системи відеозв`язку.
Враховуючи, що встановлений законом строк розгляду справи по суті закінчився, а подальше відкладення розгляду в умовах регулярних обстрілів та енергетичної нестабільності призведе до надмірного затягування справи, суд прийняв рішення, з метою дотримання розумних строків правосуддя, про розгляд справи. При цьому, суд наголошує, що безпосередній розгляд справи та прийняття рішення здійснювались у період відсутності сигналу «Повітряна тривога» у м. Харкові, що забезпечило дотримання безпекових норм.
Зважаючи на відсутність електропостачання та неможливість забезпечення участі сторін дистанційно у зв`язку з технічними збоями, розгляд справи по суті здійснено без участі представників сторін (з урахуванням раніше поданих заяв), на підставі ч. 3 ст. 222 ГПК України фіксування не здійснювалось.
Суд наголошує, що учасникам неодноразово роз`яснювалася специфіка роботи в умовах воєнного стану, зокрема щодо перебоїв з енергоживленням та тривалих тривог, у зв`язку з чим сторонам пропонувалося максимально реалізувати права шляхом подання письмових пояснень. 
З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу.
Згідно із ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією із засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи. Справа розглянута протягом розумного строку в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, проте з перевищенням строку, встановленого ст. 195 ГПК України, з обєктивних причин, повязаних з дією воєнного стану на території України, поточною ситуацією у м. Харків (ракетні обстріли, відсутність електропостачання), особливим режимом роботи суду.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд

ВСТАНОВИВ:
Цей позов поданий в рамках справи №905/55/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" (далі - ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО"/Позивач). 
Постановою Господарського суду Донецької області від 28.10.2024 у справі №905/55/24 визнано банкрутом боржника - ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО", відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Паркулаба Володимира Григоровича. 
Частиною 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.05.2021 у справі №759/9008/19 зазначено, що: "в частині другій та третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року (далі - КУПБ) передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи".
Відтак, даний спір підсудний Господарському суду Донецької області і має розглядатися в межах справи №905/55/24 про банкрутство ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО".
Обставини виникнення спірних правовідносин 
ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі – НКРЕКП, Регулятор) від 28.05.2019 №818.
ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"» (далі – ПРАТ НЕК "УКРЕНЕРГО"/Відповідач) є оператором системи передачі (ОСП) - юридичною особою, відповідальною за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії, на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР) - юридичної особи, яка забезпечує організацію проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг.
27.05.2019 НЕК «УКРЕНЕРГО» за вих. №01/18996 повідомлено Позивача про акцептування заяви останнього про приєднання до умов Договору про участь у балансуючому ринку та долучено до реєстру постачальників послуг з балансування. Ідентифікатор Договору №0425-04013, дата акцептування 27.05.2019 
Відповідно до п. 1.2. Типового договору про участь у балансуючому ринку (надалі – Договір) за цим Договором ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього Договору та Правил ринку. 
Виставлення рахунків та здійснення платежів у рамках розрахункових сум здійснюються відповідно до процедур та графіків, зазначених у Правилах ринку (п. 4.1. Договору).
За підсумками місяця надання послуг балансування ППБ складає та направляє ОСП. 2 примірники підписаного зі свого боку акта приймання-передачі, який ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує протягом 3 робочих днів з моменту його отримання від ППБ або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, які мають бути усунені. Сторони погодили, що у разі непідписання акта приймання-передачі з боку ОСП у зазначений строк та/або ненаправлення підписаного акта приймання-передачі та/або мотивованих зауважень до нього у зазначений строк, підписаний з боку ППБ акт приймання-передачі є підставою для здійснення розрахунків (п. 4.2. Договору).
ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 10 робочих днів після підписання Сторонами акта приймання-передачі або з дати направлення акта приймання- передачі ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акта приймання-передачі та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування (п. 4.3. Договору).
За умовами підпункту 1 п. 5.4. Договору НЕК «УКРЕНЕРГО» зобов`язується здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим Договором.
Вказану умову Договору НЕК «УКРЕНЕРГО» порушило, що стало наслідком ініціювання ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" спору, за наслідками розгляду якого, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 та постановою Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21 позов ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" з вимогами до ПРАТ "НАК "УКРЕНЕРГО" про стягнення коштів задоволено частково. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21 з НЕК «УКРЕНЕРГО» на користь ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" (Позивача у справі 905/1219/25) стягнуто 580 330 880,39 грн основного боргу, 35 263 103,27 грн інфляційних втрат, 7 704 434,51 грн 3% річних, 9 397 602,15 грн пені.
Провадження в частині стягнення з відповідача 77 326 448,18 грн основного боргу закрито, у зв`язку з тим, що під час судового провадження заборгованість у даному розмірі була сплачена відповідачем.
Спір у справі №910/6636/21 виник внаслідок неналежного виконання НЕК «УКРЕНЕРГО» умов укладеного між сторонами Договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року (включно) за актами: 
1) від 30.09.2020 №БР/20/09-№0425;
2) від 31.10.2020 №БР/20/10-№0425; 
3) від 30.11.2020 №БР/20/11-№0425; 
4) від 31.12.2020 №БР/20/12-№0425; 
5) від 31.01.2021 №БР/21/01-№0425; 
6) від 28.02.2021 №БР/21/02-№0425. 
Господарський суд міста Києва у справі №910/6636/21, задовольняючі позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача інфляційних втрат у розмірі 35 263 103,27 грн, визнав правильний розрахунок Позивача за період часу прострочення з 10.09.2020 по 20.04.2021. Зазначену суму боргу Відповідач сплатив 12.11.2021, що підтверджується Довідкою АТ ПУМБ №КНО-52.1.2.1.1/270 від 05.11.2025. 
У зв`язку з наведеним ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» у справі №905/1219/25 просить суд стягнути з НЕК «УКРЕНЕРГО» інфляційні втрати за період з 21.04.2021 по 11.11.2021 у розмірі 19 766 596,49 грн.
Також, Господарський суд міста Києва у справі у справі №910/6636/21, стягнув з НЕК «УКРЕНЕРГО» 7 704 434,51 грн - 3% річні за період з 10.09.2020 по 20.04.2021.
Тому ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» у справі №905/1219/25 просить суд стягнути з НЕК «УКРЕНЕРГО» 3% річних за період з 21.04.2021 по 11.11.2021 у розмірі 9 404 934,75 грн. 
НЕК «УКРЕНЕРГО» фактично виконав рішення суду у справі №910/6636/21 частково - в частині оплати 35 263 103,27 грн інфляційних втрат, 7 704 434,51 грн 3% річних, 9 397 602,15 грн пені - 12.11.2021, хоча таке рішення набуло законної сили 09.11.2021 (в день проголошення судом апеляційної інстанції власної постанови). Тобто мають місце обставини, за яких Відповідач прострочив виконання рішення суду в частині оплати інфляційних втрат, 3% річних та пені на 2 дні, що дає Позивачу підстави вимагати від Відповідача сплату нараховані в порядку ст. 625 ЦК України суми за таке прострочення.
Решту суми боргу за основним зобов`язанням Відповідач погашав частинами у період з 12.11.2021 по 31.08.2023, у зв`язку з чим Позивач також вимагає від Відповідача сплати сум, нарахованих у порядку статті 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання рішення суду в частині сплати основного боргу.
Вважаючи порушеним своє право внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати купленої у позивача балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року (включно), ТОВ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" керуючись приписами 530, 610, 625, 626 ЦК України звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом, у якому просить стягнути з НЕК "УКРЕНЕРГО": 
19 766 596,49 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 21.04.2021 по 11.11.2021 (переддень фактичного початку виконання рішення суду);
9 404 934,75 грн 3% річних за період з 21.04.2021 по 11.11.2021 в обсязі (переддень фактичного початку виконання рішення суду);
2 309 056,56 грн за прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21, як грошового зобов`язання. 

Доводи НЕК "УКРЕНЕРГО" 
Відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки з матеріалів позовної заяви не можливо здійснити контррозрахунок позовних вимог, так як повністю відсутні докази виставлення рахунків в системі ММС для Відповідача, а так як по актам оплата не проводиться, а дані, які надані до матеріалів позовної заяви, не дають суду та сторін процесу можливості перевірити такі розрахунки Позивача та надати обґрунтовані заперечення, то і підстав для розгляду такого позову по суті у суду відсутні.
Відповідач пояснив, що правовідносини сторін регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП №307 від 14.03.2018, та Договором про врегулювання небалансів електричної енергії. Відповідно до зазначених актів, визначення вартості небалансів, формування платіжних документів та виникнення обов`язку з оплати здійснюються виключно через систему управління ринком (ММС) адміністратором розрахунків.
Згідно з п. 5.1 Договору, пп. 7.3.1, 7.7.3 Правил ринку, обов`язок сторони, відповідальної за баланс, здійснити оплату виникає лише з дати направлення платіжного документа, сформованого АР та доведеного до відома учасника ринку через персональний кабінет у системі ММС. Самі по собі акти, на які посилається Позивач, не є платіжними документами та не породжують обов`язку з оплати.
Згідно доводів Відповідача, Позивач не надав жодних доказів виставлення рахунків (платіжних документів) у системі управління ринком, зокрема:
скріншотів із персонального кабінету учасника ринку;
підтверджень направлення платіжних документів АР;
ідентифікаторів рахунків, дат їх формування та доведення до Відповідача.
За відсутності таких доказів неможливо встановити:
момент виникнення грошового зобов`язання;
строк його виконання;
факт прострочення;
правові підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.
Крім того, подані до позову розрахунки не містять вихідних даних, які б дозволяли Відповідачу перевірити правильність нарахувань. Отже, за відсутності належних доказів виникнення та прострочення грошового зобов`язання, а також можливості здійснити контррозрахунок, позовні вимоги є недоведеними, що виключає можливість їх розгляду по суті та задоволення.

Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України "Про ринок електричної енергії", умовами Договору №0425-04013 від 27.05.2019.
Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу), відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Стислий виклад обставин справи №910/6636/21, встановлених судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій
ТОВ "ДТЕК Східенерго" (постачальник послуг балансування/ППБ) є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.05.2019 №818.
ПрАТ "НЕК "Укренерго" є оператором системи передачі (ОСП), на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР).
У повідомленні від 27.05.2019 за вих.№.01/18996 Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (зміна найменування на ПрАТ "НЕК "Укренерго") поставило до відома ТОВ "ДТЕК Східенерго" про приєднання останнього до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору №0425-04013, дата акцептування 27.05.2019).
На виконання умов укладеного між сторонами правочину, ППБ у період з серпня 2020 року по березень 2021 року поставив, а ОСП прийняв балансуючу електричну енергію на загальну суму 1105683339, 00 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії №БР/20/08-№0425 від 31.08.2020 на суму 53192693,87 грн, №БР/20/09-№0425 від 30.09.2020 на суму 191543877,17 грн, №БР/20/10-№0425 від 31.10.2020 на суму 191991848,47 грн, №БР/20/11-№0425 від 30.11.2020 на суму 217801415,36 грн, №БР/20/12-№0425 від 31.12.2020 на суму 57204072,25 грн, №БР/21/01-№0425 від 31.01.2021 на суму 226562607,61 грн, №БР/21/02-№0425 від 28.02.2021 на суму 80755227,25 грн, №БР/21/03-№0425 від 31.03.2021 на суму 86631596,77 грн.
У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 716854347,56 грн, з яких: 664427883,64 грн основного боргу, 9420491,19 грн пені, 3% річних у розмірі 7742869,46 грн та 35263103,27 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати купленої у позивача балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року (включно).
Господарський суд міста Києва рішенням від 15.07.2021 у справі №910/6636/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 та постановою Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, позов задовольнив частково; стягнув на користь позивача 580330880,39 грн основного боргу, 35263103,27 грн інфляційних втрат, 3% річних 7704434,51 грн, пені 9397602,15 грн та 786928,13 грн судового збору; закрив провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 77326448,18 грн; в іншій частині позову відмовив.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, заявлені позивачем вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних задоволені судом до стягнення у розмірі 9397602,15 грн, 35263103,27 грн та 7704434,51 грн відповідно.
Заперечення проти позову були мотивовані тим, що неповна та несвоєчасна сплата коштів учасниками балансуючого ринку на рахунок відповідача зі спеціальним режимом використання, перешкоджає своєчасному та повному розрахунку з позивачем. При цьому, відповідач зазначає, що оплата здійснюється ПрАТ "НЕК "Укренерго" на користь позивача щодня у межах доступної суми коштів на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання.
Також відповідач стверджував про неправильне обчислення позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також про відсутність його вини у несвоєчасному виконанні зобов`язань перед позивачем.
Відповідач вважав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту його інтересів, оскільки заявлена вимога про стягнення коштів з будь-якого рахунку відповідача, суперечить нормам законодавства, зокрема статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії", а оскаржувані судові рішення фактично вимагають спрямувати на виконання зобов`язань відповідача, як адміністратора розрахунків (на оплату балансуючої електричної енергії), кошти, отримані відповідачем від його діяльності як оператора системи передачі (надання послуг учасникам ринку), які мають цільове призначення і не можуть бути використані на інші цілі, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.
З огляду на зазначене, а також враховуючи неможливість "користування" відповідачем коштами, належними до сплати позивачу, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідач також вважав необґрунтованими, оскільки позивачем не враховано специфіку правового регулювання розрахунків на балансуючому ринку електричної енергії, обов`язок відповідача діяти в межах законодавчо визначеного алгоритму, відсутність вини у простроченні оплати.
Також на думку відповідача, позивачем безпідставно не прийнято до уваги його заперечення щодо невірного визначення термінів початку та завершення оплати актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії та, відповідно, початку періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на те, що акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії були підписані ПрАТ "НЕК "Укренерго" в інші дати, ніж зазначені у цих актах.
Як зазначалось, на підставі укладеного між сторонами договору у період з серпня 2020 року по березень 2021 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято балансуючу електричну енергію на загальну суму 1105683339,00 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії, копії яких наявні в матеріалах справи. Жодних зауважень щодо цих актів відповідачем не висловлено.
Проте, відповідач свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконував, здійснював оплату за продану балансуючу електричну енергію частково, з порушенням строків, встановлених договором, у зв`язку з чим у ПрАТ "НЕК "Укренерго" утворилась заборгованість, яка з урахуванням встановлених судами попередніх обставин в розмірі 580330880,39 грн не була погашена відповідачем на момент розгляду справи в суді першої інстанції по суті спору, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині обґрунтовано задоволено у вказаній сумі.
Умовами укладеного між сторонами правочину передбачено, що ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акта, та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог ст.201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 9420491,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 35263103, 27 грн та 3% річних у розмірі 7742869, 46 грн за загальний період прострочення з 10.09.2020 по 20.04.2021.
Оскільки як встановлено судами відповідач свого обов`язку по сплаті коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, такі його дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 ЦК України), що відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.
За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат судами встановлено, що їх розмір відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично правильним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 35263103,27 грн за загальний період прострочення з 10.09.2020 по 20.04.2021 правомірно визнано обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню в цій частині.
Водночас, здійснивши перерахунок 3% річних, із врахуванням положень договору щодо здійснення оплати та платіжних доручень відповідача, їх дат та сум, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог в цій частині, а саме на суму 7704434,51 грн.
Судами не прийнято до уваги заперечення відповідача щодо неправильного визначення початку періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на те, що акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії були підписані відповідачем в інші дати, ніж зазначені у цих актах.
Судами встановлено, що відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, так як і не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат; наданий же відповідачем журнал реєстрації вихідної документації для актів купівлі-продажу електричної енергії не свідчить про підписання сторонами актів в інші дати, ніж в них зазначені.
За таких обставин, суди дійшли висновку, що обґрунтованими до стягнення є суми: інфляційних втрат у розмірі 35263103,27 грн, 3% річних у розмірі 7704434,51 грн. за загальний період прострочення з 10.09.2020 по 20.04.2021.
Статтею 75 «Підстави звільнення від доказування» ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4). Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (п.7).
У постанові від 19.12.2019 у справі №520/11429/17 Верховний Суд вказав, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Аналізуючи положення ч. 7 ст. 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 (п. 32) дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати Відповідачем купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року (включно) та правомірність нарахування інфляційних втрат у розмірі 35263103,27 грн, 3% річних у розмірі 7704434,51 грн. за загальний період прострочення з 10.09.2020 по 20.04.2021, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21.
Отже, в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, преюдиційні обставини встановлені у справі №910/6636/21 є обов`язковими для суду, який розглядає справу №905/1219/25.
Інші особи, які брали участь у розгляді справи №910/6636/21, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати у судовому процесі у справі №905/55/24 (905/1219/25) правовідносини встановлені судовим рішенням.

Щодо стягнення нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України в частині прострочення в період з наступного дня після подання позову по 11.11.2021
За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Спір у справі №910/6636/21 стосувався порушення Відповідачем строків оплати за Договором про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019. Позивач у наведеному спорі, заявляв вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за загальний період прострочення з 10.09.2020 по 20.04.2021.
Тобто за встановлений господарським судом у наведеному рішення обставин, відповідачем зберігається обов`язок сплатити на користь Позивача 3% річних та інфляційних витрат за весь час прострочення виконання основного зобов`язання – до дати фактичного погашення заборгованості.
У справі №?905/55/24 (905/1219/25) позивачем до стягнення з відповідача нараховано за період прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 21.04.2021 по 11.11.2021 інфляційні втрати в розмірі 19 766 596,49 грн та 9 404 934,75 грн на суму заборгованості за рахунками за жовтень 2020 – лютий 2021 року відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних судом встановлено, що їх розмір відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 19 766 596,49 грн інфляційних втрат та 9 404 934,75 грн трьох відсотків річних за загальний період прострочення з 21.04.2021 по 11.11.2021 є обґрунтованими та правомірним.

Щодо стягнення нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України в частині прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Статтею 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 та набрало законної сили того ж дня, що свідчить про виникнення обов`язку відповідача виконати зазначене рішення суду з 10.11.2021.
Частинами 1 та 2 ст. 241 ГПК України визначено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Статтею 284 ГПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Касаційний господарський суд у постанові від 20.08.2025 по справі №910/10616/24 зазначив про обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат з відповідача, розрахувавши такі суми з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц , від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 , від 18.03.2020 у справі №902/417/18 , від 22.09.2020 у справі №918/631/19 .
Відтак, Відповідач прострочив виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21, сплативши борг протягом періоду з 12.11.2021 по 31.08.2023 (в силу диспозитивної господарського процесу, Позивач заявляє вимоги в цьому спорі за період до 30.11.2021), що покладає на НЕК "УКРЕНЕРГО" обв`язок сплатити на користь Позивача 2 309 056,56 грн за цей період прострочення.
Наведені у позові розміри сум та дати оплати Відповідачем сум боргу підтверджуються Довідкою АТ ПУМБ №КНО-52.1.2.1.1/270 від 05.11.2025 
Крім того, судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 30.11.2021 були підписані Акти зарахування зустрічних однорідних вимог по Договору від 27.05.2019 №0425-04013, за умовами яких зобов`язання на суму 57 198 461,59 грн (в частині заборгованості за актом від 31.01.2021 №БР/21/01-№0425 – підпункт 5 п. 2.15 позову) та 66 361 915,31 грн (в частині заборгованості за актом від 28.02.2021 №БР/21/02-№0425 – підпункт 6 п. 2.15 позову), що стало наслідком припинення зобов`язань за цим боргом шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Тобто мають місце обставини, за яких Відповідач допустив прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21 на 20 днів (з 10.11.2021) і в наведеній частині, що також дає Позивачу підстави для нарахування сум в порядку ст. 625 ЦК України на таку заборгованість 57 198 461,59 грн. та 66 361 915,31 грн. відповідно. 
Таким чином, за невчасне виконання Відповідачем рішення суду у справі №910/6636/21, в частині прострочення оплати 369 731 035,79 грн, НЕК "УКРЕНЕРГО" має сплатити на користь Позивача нарахування в порядку ст. 625 ЦК України за таке прострочення в сумі 2 309 056,56 грн. 
Сума 2 309 056,56 грн складається з:
315 589,29 грн 3 % річних, нарахованих на всі суми боргу, сплачені або припинені шляхом зарахування з простроченням у період з 10.11.2021 по 30.11.2021;
1 993 467,27 грн інфляційних втрат, нарахованих у межах цього ж періоду щодо зобов`язань, прострочення яких охопило календарний місяць.
Отже, з урахуванням наведених вище обставин, Відповідач зобов`язаний сплатити на користь Позивача загальну суму 31 480 587,80 грн (19 766 596,49 грн (інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 21.04.2021 по 11.11.2021 (переддень фактичного початку виконання рішення суду) + 9 404 934,75 грн (3% річних за період з 21.04.2021 по 11.11.2021 в обсязі (переддень фактичного початку виконання рішення суду) + 2 309 056,56 грн (за прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21, як грошового зобов`язання), що і складає ціну позову в даному спорі. 

Доводи заперечень, викладені НЕК «УКРЕНЕРГО» у відзиві, господарський суд вважає помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормах права, з огляду на наступне.
Заперечуючи проти заявленого позову, Відповідач посилається на те, що:
Позивач не надав доказів виставлення рахунків у системі управління ринком та підстав для оплати у НЕК "УКРЕНЕРГО" не виникло, законних підстав для задоволення позовних вимог у суду не має;
Акти не є підставою для оплати основного боргу та похідних зобов`язань у вигляді 3% річних та інфляційних витрат;
З матеріалів позовної заяви не можливо здійснити контррозрахунок позовних вимог, так як повністю відсутні докази виставлення рахунків в системі ММС для Відповідача, а так як по актам оплата не проводиться, а дані, які надані до матеріалів позовної заяви, не дають суду та сторін процесу можливості перевірити такі розрахунки Позивача та надати обґрунтовані заперечення, то і підстав для розгляду такого позову по суті у суду відсутні.
Господарський суд звертає увагу, що спір у даній справі стосується наявності правових підстав для покладення на Відповідача обов`язку сплатити на користь Позивача нарахування в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасну оплату купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року, зокрема таких сум:
19 766 596,49 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 21.04.2021 по 11.11.2021;
9 404 934,75 грн 3% річних за період з 21.04.2021 по 11.11.2021;
2 309 056,56 грн за прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21, як грошового зобов`язання. 
Спір щодо основного боргу в частині оплати купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року вже розглянутий Господарським судом міста Києва і факт порушення Відповідачем умов Договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 встановлений, внаслідок чого ухвалено рішення від 15.07.2021 у справі №910/6636/21, що набрало законної сили.
Не погоджуючись із розрахунком позивача у справі №905/55/24 (905/1219/25), відповідач послався на те, що, на його думку, з матеріалів позовної заяви неможливо здійснити контррозрахунок позовних вимог, оскільки повністю відсутні докази виставлення рахунків у системі ММС для відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тому, в контексті підстав заявленого позову у справі №?905/55/24 (905/1219/25) відсутні підстави встановлювати будь-які факти та обставини виставлення рахунків, оскільки рішенням у справі №?910/6636/21, яка є преюдиційною у цьому спорі, усі ці обставини були досліджені та встановлені господарським судом. 
Водночас відповідач не заперечує факт прострочення виконання вказаного рішення суду та не надав жодного доказу, який спростовував би документи, подані позивачем (зокрема: Довідка АТ ПУМБ №?КНО-52.1.2.1.1/270 від 05.11.2025), що свідчить про визнання такої обставини.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).
Частиною 5 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Статтею 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у ст. 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що доводи заперечень Відповідача не спростовують обґрунтованих доводів Позивача та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Приймаючи до уваги преюдиційність обставин, встановлених судовим рішенням у справі № 910/6636/21, що набрало законної сили, а також враховуючи відсутність з боку НЕК «УКРЕНЕРГО» належного контррозрахунку заявлених сум та доказів своєчасного виконання зобов`язань, суд вважає факт прострочення доведеним.
Враховуючи обов`язковість судового рішення та законодавчо встановлений обов`язок боржника нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову Відповідач стверджує, що Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" може сплачувати позивачу вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від учасників балансуючого ринку, на такому рахунку. У той же час, у зв`язку із систематичним порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед ОСП, зазначений вище поточний рахунок відповідача у достатній мірі не накопичує коштів для належного проведення ОСП розрахунків на балансуючому ринку. Також, відповідач зазначив, що виконання його зобов`язань можливе виключно шляхом перерахування коштів з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання, а отже вимога про стягнення коштів без зазначення цього рахунка (тобто з будь-якого рахунка відповідача) суперечить положенням Закону України "Про ринок електричної енергії" та не підлягає задоволенню.
Проте доводи відповідача в цій частині є помилковими з огляду на наступне.
За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Частиною другою статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що виробники зобов`язані надавати послуги з балансування в обсягах та випадках, визначених цим Законом та правилами ринку. Надавати послуги з балансування мають право також споживачі у порядку, визначеному правилами ринку.
Частиною третьою статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що для надання послуг з балансування учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.
Згідно з частиною сьомою статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" за результатами роботи балансуючого ринку за відповідну добу на підставі даних оператора системи передачі та адміністратора комерційного обліку адміністратор розрахунків розраховує платежі оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування за електричну енергію, ціни небалансу електричної енергії, а також обсяги небалансів електричної енергії учасників ринку і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки у порядку, визначеному правилами ринку.
Відповідно до частини першої статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.
Частиною четвертою статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банків. Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на: 1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників; 2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників; 3) поточний рахунок оператора системи передачі. З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка.
У постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21 сформовано правову позицію щодо застосування положень статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії", які враховуються господарським судом при вирішенні даного спору.
Відповідно до висновків, викладених у зазначених постановах, зміст статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, навпаки, передбачено можливість відповідача для належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.
Також у цих справах Верховний Суд, спростовуючи твердження боржника (відповідача), що прострочення виникло не з його вини, оскільки він міг сплачувати вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від інших учасників, зазначив, що наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача пені за прострочення в оплаті отриманої електричної енергії, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 903/918/19).
Зазначену правову позицію підтримано і об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.02.2023 у справі №910/9374/21.
Враховуючи положення статей 614, 625 Цивільного кодексу України та висновки щодо застосування статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії", суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором до сплати належить 19 766 596,49 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 21.04.2021 по 11.11.2021 та 9 404 934,75 грн 3% річних за період з 21.04.2021 по 11.11.2021.
Посилання НЕК «Укренерго» на положення пункту 83 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії"; частини п`ятої статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії", підпунктів 15, 43 пункту 2.3, абз. 12 пункту 1.4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 09.11.2017 № 1388 не спростовують доводів Позивача та висновків господарського суду, оскільки вони також не містять імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. А також не містять застережень про те, що відповідач звільняється від обов`язку виконати свої зобов`язання з оплати за договором у встановлений у ньому строк у випадку ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №910/18611/21.
Пунктом 17 частини першої статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що саме оператор системи передачі розробляє правила ринку, кодекс системи передачі, кодекс комерційного обліку, правила управління обмеженнями, порядок розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів та подає їх на затвердження Регулятору.
Згідно із пунктом 6 частини третьої цієї ж статті оператор системи передачі зобов`язаний укладати договори, які є обов`язковими для провадження діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови цих договорів.
У відповідності до підпункту 43 пункту 2.3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії ліцензіат при провадженні ліцензованої діяльності повинен придбавати для забезпечення загальносуспільних інтересів послуги, які надаються йому на обов`язковій основі суб`єктами ринку, визначеними відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", на підставі договору про надання послуг для забезпечення загальносуспільних інтересів, типова форма якого затверджується НКРЕКП.
Господарським судом встановлено, що взаємовідносини сторін виникли на підставі типового договору шляхом приєднання позивача до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування. 
Згідно з пунктом 1.1 типового договору про участь у балансуючому ринку (далі - договір) останній є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.
За умовами пункту 4.3 договору сторони передбачили, що ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП. Також договором передбачена відповідальність за порушення строків розрахунків, яка не залежить від надходження відповідачу коштів від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. А відтак і належне виконання умов договору у визначеному порядку, в строки та обсягах є обов`язком сторін.

Щодо відсутності доказів виставлення рахунків у системі Управління ринком
У своїх запереченнях від 13.01.2026 Відповідач стверджує, що Позивач не надав суду докази виставлення рахунків у системі Управління ринком у вигляді скріншотів з особистого кабінету учасника ринку, через яку відповідно до вимог Закону та Договору здійснюється оплата наданих послуг. Відповідач стверджує, що з матеріалів позовної заяви неможливо здійснити контррозрахунок позовних вимог, оскільки повністю відсутні докази виставлення рахунків у системі ММС для Відповідача, а враховуючи, що за актами оплата не проводиться, дані, які надані до матеріалів позовної заяви, не дають суду та сторонам процесу можливості перевірити такі розрахунки Позивача та надати обґрунтовані заперечення, у зв`язку з чим, на думку Відповідача, у суду відсутні підстави для розгляду такого позову по суті.
Проте суд зазначає, що наведені доводи не стосуються предмету доказування у справі №905/55/24 (905/1219/25) та не підлягають оцінці при вирішенні цього спору.
Судом установлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21 уже встановлено факт порушення НЕК «УКРЕНЕРГО» своїх грошових зобов`язань за Договором №0425-04013 від 27.05.2019 щодо оплати купленої у ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» балансуючої електричної енергії за актами від 30.09.2020 №БР/20/09-№0425, від 31.10.2020 №БР/20/10-№0425, від 30.11.2020 №БР/20/11-№0425, від 31.12.2020 №БР/20/12-№0425, від 31.01.2021 №БР/21/01-№0425, від 28.02.2021 №БР/21/02-№0425.
Указаним рішенням підтверджено існування та належність основного грошового зобов`язання, факт його прострочення, а також правомірність нарахування інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з 10.09.2020 по 20.04.2021. Зазначені обставини є преюдиційними відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України та не можуть повторно оспорюватися сторонами у справі №905/55/24 (905/1219/25).
Таким чином, питання щодо виставлення рахунків у системі Управління ринком, правомірності формування актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії та обов`язковості їх оплати не є предметом дослідження в межах цієї справи, оскільки вони вже були оцінені судом у справі №910/6636/21 і набули ознак преюдиційності. Наявність та обсяг боргу Відповідача були встановлені судом, а сам борг сплачений Відповідачем 12.11.2021, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Предметом розгляду у справі №905/55/24 (905/1219/25) є виключно встановлення періоду прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання після 20.04.2021 та правильність розрахунку інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з 21.04.2021 по 11.11.2021. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності незалежно від причин такого прострочення та зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Такі нарахування є способом компенсації кредитору втрат від знецінення коштів та платою за користування чужими грошима у період прострочення.
Оскільки прострочення Відповідачем виконання грошового зобов`язання тривало до 11.11.2021 включно, Позивач обґрунтовано заявив вимоги про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з 21.04.2021 по 11.11.2021. Суд приходить до висновку, що доводи Відповідача щодо ненадання доказів виставлення рахунків у системі Управління ринком не впливають на вирішення спору, не спростовують преюдиційних обставин та не мають значення для визначення наслідків прострочення, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.

Щодо питання нарахування інфляційних та 3% річних за прострочення виконання судового рішення
Відповідач зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/21941/15-ц вважала правильним застосування припису частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин. Однак згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, стягнути на користь позивачки 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення виконання рішення суду слід не з дати набрання чинності рішенням суду першої інстанції у справі № 686/21941/15-ц, а з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДВС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.
Відповідач зазначає, що Позивач не надав жодних доказів того, що за рішенням суду у справі №910/6636/21 відкривалося виконавче провадження чи здійснювалося примусове стягнення. На думку Відповідача, оскільки такі докази відсутні, вимоги про додаткове стягнення компенсаційних виплат є безпідставними.
Відповідач вважає, що у справі №905/55/24 (905/1219/25) докази відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення за рішенням судів, на які посилається Позивача не відбувалось, доказів надано суду не було, тому додаткове стягнення компенсаційних виплат є необґрунтованим, так як рішення судів було виконано Відповідачем добровільно та в повному обсязі (сплачено основний борг) в тому числі зі сплатою компенсаційних виплат.
Суд зазначає, що доводи Відповідача щодо застосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у справі №686/21941/15-ц, є помилковими, оскільки вказане судове рішення не є релевантним для вирішення спору у справі №905/55/24 (905/1219/25).
У справі №686/21941/15-ц спір виник у правовідносинах між фізичною особою та державним органом, а предмет спору стосувався відповідальності держави за несвоєчасне виконання судового рішення, що прямо регулюється спеціальною нормою — статтею 5 Закону України №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Саме тому Велика Палата Верховного Суду застосувала підхід, відповідно до якого нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних здійснюється не з моменту набрання рішенням законної сили, а після спливу тримісячного строку з дня пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби.
У справі №905/55/24 (905/1219/25) предмет спору має зовсім іншу правову природу — він виник із господарського договору між двома суб`єктами господарювання, які є рівними за статусом учасниками цивільного обороту. Жодна зі сторін не є державним органом, а тому на спірні правовідносини не поширюється дія статті 5 Закону №4901-VI, яка є спеціальною нормою виключно для випадків відповідальності держави за невиконання судових рішень.
Ототожнення Відповідачем правовідповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, з відповідальністю, встановленою частиною першою статті 5 Закону №4901-VI, є юридично помилковим та суперечить усталеній судовій практиці.
Саме ця помилка зумовила й інший хибний висновок Відповідача — про нібито необхідність обчислювати інфляційні втрати та три проценти річних у справі №905/55/24 (905/1219/25) лише з наступного дня після спливу тримісячного строку з моменту пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби. Такий підхід не ґрунтується на законі, оскільки: 
– стаття 625 ЦК України не містить вимоги про попереднє пред`явлення виконавчого документа; – відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у цивільно-правових та господарсько-правових відносинах настає автоматично з моменту прострочення виконання первісного зобов`язання, а не з моменту початку чи тривалості виконавчого провадження; 
– механізм, передбачений статтею 5 Закону №4901-VI, застосовується виключно до держави та не може бути поширений на суб`єктів господарювання, які є рівними за статусом учасниками цивільного обороту.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Проте, статтею стаття 5 «Компенсація» Закону №4901-VI встановлено, щл у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
У зв`язку з цим суд доходить висновку, що посилання Відповідача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №686/21941/15-ц є нерелевантним та не підлягає врахуванню при вирішенні спору у справі №905/55/24 (905/1219/25).
Оскільки грошове зобов`язання Відповідача за Договором №0425-04013 було прострочене, а факт такого прострочення преюдиційно встановлений рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/6636/21, Позивач правомірно заявив вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України за весь період прострочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/6636/21.
Таким чином, суд вважає доводи Відповідача щодо необхідності застосування порядку нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, приписів про виплату компенсації передбачених для держави Законом №4901-VI, необґрунтованими та такими, що суперечать правовій природі спірних правовідносин.

Щодо заяви Відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України
Відповідач вказав, що Закон України від 14 травня 2025 року №4434-IX скасував загальне зупинення строків позовної давності, і з 4 вересня 2025 року позовна давність знову почала обчислюватися. Це означає, що з цієї дати знову діє обмеження – можна стягувати 3% річних та інфляційні втрати лише за останні три роки до подання позову, якщо кредитор не встиг використати «подовжені» строки. Так як позов було подано лише 20.11.2025 року, то до нього потрібно застосувати строки позовної давності та у зв`язку із порушенням таких строків для звернення до суду Позивачем, в позову слід відмови повністю.
З матеріалів справи та обставин, викладених у позовній заяві, вбачається, що позивачу стало відомо або повинно було стати відомо про порушення свого права не пізніше 21.04.2021, оскільки саме з цього моменту виникло право вимоги та можливість звернення до суду. Однак з позовом до суду позивач звернувся лише 20.11.2025, тобто після спливу встановленого законом строку позовної давності.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У зв`язку з вищевикладеним Відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Позивач стверджує, що фактично строки позовної давності були зупинені у період з 02.04.2020 по 03.09.2025 (тобто, більше 5 років). Це стосується, зокрема, загального строку позовної давності три роки, передбаченого ст. 257 ЦК України. Відтак, позиція Відповідача щодо начебто пропуску Позивачем будь якого строку є неприйнятною та не може прийматися судом як підстава для відмови у задоволенні позову.
Суд дослідив доводи сторін та встановив наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Законом України №540-IX від 30 березня 2020 року розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину строки, визначені статтями 257 і 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України №2102-IX, в Україні введено воєнний стан. Законом України №2120-IX від 15 березня 2022 року розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 258, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
З наведеного слідує, що строк позовної давності, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України, був зупинений і продовжений на період з 2 квітня 2020 року по 3 вересня 2025 року. Лише з 4 вересня 2025 року після набрання чинності Законом України №4434-IX від 14 травня 2025 року пункт 19 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України було виключено, і перебіг позовної давності поновлено.
Отже перебіг трирічного строку позовної давності у даній справі фактично розпочався лише 4 вересня 2025 року. Позов подано 20 листопада 2025 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеного статтею 257 Цивільного кодексу України. Будь-який пропуск позивачем строку позовної давності у межах цієї справи відсутній, а доводи відповідача щодо зворотного ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права та не можуть бути враховані судом як підстава для відмови у позові.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення з вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 21 квітня 2021 року по 11 листопада 2021 року, а тому заявлені позовні вимоги підлягають розгляду по суті.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються позивач та відповідач як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул.Симона Петлюри, 25; ЄДРПОУ 00100227) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" (код ЄДРПОУ 31831942; 85612, Донецька область, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34) інфляційні витрати в розмірі 19 766 596,49 грн, 3% річних в розмірі 9 404 934,75 грн, 2 309 056,56 грн за прострочення виконання рішення суду у справі №910/6636/21 та судовий збір в розмірі 377 767,05 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
У судовому засіданні 19.02.2026 підписано скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Згідно з ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 27.02.2026.

Суддя Е.В. Зекунов