ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/4587/25
Номер провадження 22-ц/818/1698/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Мальованого Ю.М.,
суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2025 року в складі судді Кісіль А.О. по справі № 619/4587/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі по 1/4 частини з усіх видів їх заробітків (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму з кожного для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позову і до повноліття дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у неї в сім`ї виховується неповнолітня дитина, позбавлена батьківського піклування, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 05 листопада 2024 року була влаштована до неї, як у прийомну сім`ю на виховання та спільне проживання на підставі розпорядження начальника Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області від 01 листопада 2024 року № 2886, у зв`язку зі створенням прийомної сім`ї на базі сім`ї позивачки: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Пояснила, що заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 11 липня 2016 року у справі № 637/564/16-ц - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , були позбавлені батьківських прав у відношенні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На теперішній час дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 влаштована у прийомну сім`ю позивачки на виховання та спільне проживання, як дитина, яка позбавлена батьківського піклування та проживає у сім`ї позивачки з 05 листопада 2024 року.
На таких підставах позивачка звернулася до суду з таким позовом про стягнення з обох батьків на її користь, аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 .
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Вказує, що її син - ОСОБА_4 є особою зниклою безвісти, вважає що стягнення аліментів з особи зниклої безвісти не передбачено законом.
Також пояснює, що син зниклого - ОСОБА_5 вже отримає частину грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. Таким чином, вважає, що стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , хоч і на утримання дитини, збільшить розмір відрахувань на утримання дитини і не має для цього законних підстав. 
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обов`язку батьків щодо утримання дітей, беручи до уваги всі надані по справі докази.
Матеріалами справи встановлено, що розпорядженням голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 03 серпня 2016 року № 265 «Про надання ОСОБА_5 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» - дитині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було надано статус дитини, позбавленої батьківськогого піклування (а.с. 12).
Заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 11 липня 2016 року у справі № 637/564/16-ц - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було позбавлено батьківських прав у відношенні їхнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7-11).
Цим же рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 11 липня 2016 року з матері дитини ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5 у розмірі 370 грн щомісячно, починаючи з 03 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-8).
На підставі розпорядження голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 12 вересня 2016 року № 307 «Про призначення ОСОБА_8 опікуном над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закріплення за ним житла та призначення відповідального за збереження закріпленого житла» було призначено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , опікуном над малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).
Проте, на підставі розпорядження голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 19 вересня 2018 року № 307 «Про припинення повноважень опікуна ОСОБА_8 над підопічним ОСОБА_5 », у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_8 обов`язків опікуна над підопічною дитиною, позбавленою батьківського піклування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглянувши рекомендацію комісії з питань захисту прав дитини, було вирішено - зняти повноваження опікуна з ОСОБА_8 над підопічним ОСОБА_5 , який позбавлений батьківського піклування. Службі у справах дітей райдержадміністрації було надане розпорядження забезпечити влаштування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до сімейних форм виховання (а.с. 14).
На підставі розпорядження начальника Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області від 01 листопада 2024 року № 2886 була створена прийомна сім`я на базі сім`ї ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до якої на виховання та спільне проживання була влаштована дитина, позбавлена батьківського піклування, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16-17).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 15 листопада 2018 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с. 5).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу за №00048214936 від 29 листопада 2024 року ОСОБА_9 , змінила прізвище на « ОСОБА_9 », у зв`язку з реєстрацією шлюбу 29 червня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп`янську Куп`янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 115 (а.с. 6).
За правилами ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Статтями 155, 180, 181, 182, 183 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку, в розмірі визначеному судом.
Приписи ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України вказують, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 11 липня 2016 року у справі № 637/564/16-ц - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 були позбавлені батьківських прав у відношенні їхнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7-11).
Цим же рішенням від 11 липня 2016 року Шевченківського районного суду Харківської області з матері дитини ОСОБА_3 було стягненуто на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5 у розмірі 370 гривень щомісячно, починаючи з 03 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-8).
Проте у подальшому, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_8 обов`язків опікуна над підопічним ОСОБА_5 , на підставі розпорядження голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 19 вересня 2018 року № 307, такі повноваження опікуна з нього було знято.
Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про стягнення аліментів з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідає інтересам дитини.
Стосовно доводів апеляційної скарги з приводу статусу ОСОБА_4 як безвісти зниклого, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» № 2505-VIII від 12 липня 2018 року, набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.
Цивільна правоздатність особи це здатність мати цивільні права та обов`язки, яку мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України).
Суд зазначає, що відповідач ОСОБА_4 з 11 вересня 2024 року набув статус особи, яка безвісти зникла за особливих обставин, однак, такий статус не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, зокрема, не позбавляє його обов`язку, передбаченого ст. 180 СК України, утримувати неповнолітніх дітей .
Пунктом 4 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» встановлено, що члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.
В даному випадку, виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року N 884 (Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 103 від 30 січня 2024 року).
Згідно п. 3 вказаного Порядку, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Пунктом 4 Порядку встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Відповідно до п. 7 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Згідно п. 6 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Отже, за відповідачем ОСОБА_4 за місцем військової служби у ВЧ НОМЕР_2 зберігаються основні та додаткові виплати видів грошового забезпечення, які є доходом відповідача, та з яких можуть відраховуватись аліменти.
Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 03 березня 2026 року 

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук