Справа №466/10649/25
Провадження №2/466/891/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м.Львова
в складі: головуючої судді Федорів О.П.,
з участю: секретаря судового засідання Заяць У.Ю.,
позивача ОСОБА_1 ,
представниці позивача ОСОБА_2 ,
представниці відповідача Партики Н.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, 

в с т а н о в и в :

Суть позовної заяви
1.17 листопада 2025 року представниця ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач) через систему «Електронний суд» подала позовну заяву до Львівської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
2.Позов обґрунтовувався тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача, рідна сестра його матері, – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_3 не мала дітей, то усе своє життя сприймала сина своєї сестри як рідного сина, перебувала з ним в близьких родинних відносинах. Протягом усього життя позивач був єдиною людиною, яка завжди підтримувала морально і фінансово ОСОБА_3 . А коли вона почала хворіти, здійснював догляд, за власні кошти лікував, оплачував комунальні платежі, купував продукти харчування, одяг, ліки і всіляко допомагав, постійно навідувався, навіть живучи у Тернополі, а в останні дні фактично знаходився поруч з тіткою до дня її смерті. Коли ОСОБА_3 раптово захворіла на тяжку хворобу, то позивач повністю взяв на себе усі витрати по її лікуванні, возив на постійні обстеження, забезпечував догляд. Коли ж ОСОБА_3 померла, позивач за власний кошт здійснив поховання. Факт родинних відносин позивача зі ОСОБА_3 підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження, свідоцтвом про народження матері позивача та про її шлюб. Проте позивачу не було нічого відомо про наявність заповіту, який склала ОСОБА_3 на його ім`я 05 червня 2024 року, та який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Матвєєвою Ю. В. за реєстровим № 2709. Про наявність заповіту він дізнався випадково, коли в присутності свідків 18 березня 2025 року в помешканні спадкодавця, при прибиранні, окремо від інших документів, був знайдений цей заповіт. Позивач невідкладно звернувся до найближчої нотаріальної контори поруч з місцем проживання спадкодавця із метою прийняття спадщини за заповітом – до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Матвєєвої Ю. В. На звернення позивача нотаріус видала лист-відмову від 18 березня 2025 року, що додається, про неможливість прийняття заяви про прийняття спадщини через пропуск шестимісячного строку.
3.Представниця позивача звернула увагу, що звернення спадкоємця відбулось під час воєнного стану, не в шестимісячний, а в восьмимісячний термін, тобто прострочено лише на 2 місяці з незалежних від нього поважних причин. У зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_3 він проживав на території Тернопільської області, що підтверджується його місцем реєстрації у паспорті, тобто на значній територіальній відстані від місця знаходження спадкового майна та у зв`язку з тим, що йому не було відомо про наявність заповіту, він не мав можливості вчасно прийняти спадщину та пропустив шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті тітки, який закінчився 06 січня 2025 року. 
4.Представниця позивача просила суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на три місяці з дня набрання законної сили рішення суду. 

Процесуальні рішення та позиції сторін
5.18 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та витребувано у нотаріуса копію спадкової справи та усіх заяв зі зверненням до нотаріуса (інших документів) про прийняття спадщини.
6.Під час підготовчого провадження представниця позивача подала заяву про виклик свідків, подала додаткові докази щодо права власності спадкодавця на квартиру.
7.07 січня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; здійснено виклик свідків.
8.Представниця відповідача під час підготовчого провадження відзиву на позов не подавала. 28 січня 2026 року через систему «Електронний суд» подала додаткові пояснення у справі (а.с.80-84). Просила суд у позові відмовити, оскільки позивачем не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, не обґрунтовано обставин поважності пропуску строку, які давали б підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк. Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23, вказала на те, що обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Позивач є племінником спадкодавця тому є спадкоємцем за законом.
9.У судовому засіданні представниця позивача надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила врахувати те, що позивач не знав про наявність заповіту, постійно проживає у місті Тернополі та працює на стратегічному підприємстві, а спадщина відкрилась у місті Львові; також звернула увагу на незначний період пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини – 2 місяці. Крім того, позивач був у близьких відносинах зі спадкодавцем, дбав про неї та, однак, довідався про заповіт лише приїхавши до Львова прибрати у квартирі померлої. Позов просила задовольнити.
10.Позивач у судовому засіданні підтвердив пояснення своєї представниці. Додатково звернув увагу на те, що його мати є спадкоємицею за законом після смерті своєї сестри, його тітки, яка і склала на нього заповіт. Зі заявою про прийняття спадщини за законом не звертався, адже розумів, що його мати є по черзі першою для спадкування, порівняно з ним. Знайшовши заповіт 18 березня 2025 року, ознайомився з волею тітки, яка заповіла йому усе своє майно, та одразу звернувся до нотаріуса з цим заповітом. Просив позов задовольнити.
11.У судовому засіданні представниця відповідача надала пояснення, аналогічні викладеним у письмовій формі. Просила відмовити у задоволенні позову, оскільки, на її думку, відсутні поважні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження
12. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є племінником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 (а.с.25), свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 (а.с.27), свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 (а.с.28), свідоцтво про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_4 (а.с.26).
13.Так, мати ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (до укладення шлюбу прізвище ОСОБА_7 ), є рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
14. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного регіонального управління склав актовий запис №116 та видав свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.18).
15.Факт смерті підтверджується також лікарським свідоцтвом про смерть від 06 липня 2024 року №18 та довідкою про причини смерті (а.с.23). Лікарське свідоцтво видано племіннику ОСОБА_3 – ОСОБА_1 . 
16. Згідно з заповітом від 05 червня 2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Матвєєвою Ю.В. (реєстровий номер 2709), ОСОБА_3 , володіючи повною цивільною дієздатністю, відповідно до вільного та такого, що відповідає її волі волевиявлення, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини, маючи намір створити правові наслідки, на випадок своєї смерті, зробила таке розпорядження: усе її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17). 
17.Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру серії НОМЕР_6 , виданим Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 26 листопада 2009 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с.67).
18.Листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Матвєєвої Юлії Володимирівни від 04 грудня 2025 року №148/01-16 підтверджено, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до неї зі заявою про прийняття спадщини особисто звертався ОСОБА_1 з оригіналом заповіту на його ім`я, який він виявив за адресою померлої. Але, оскільки шестимісячний строк він пропустив, документи були йому повернуті та нотаріус надала письмову відповідь від 18 березня 2025 року №36/01-16 з відмовою у прийнятті заяви та рекомендовано звернутися до суду. Також нотаріус повідомила, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась (а.с.60). 
19.Свідок ОСОБА_8 надала суду показання про те, що вона є дружиною ОСОБА_1 та добре знала його тітку ОСОБА_3 . Підтвердила, що у чоловіка з тіткою були міцні родинні зв`язки, він за нею доглядав, піклувався про неї, особливо під час тяжкої хвороби, та займався її похованням. Про заповіт ніхто у їхній сім`ї нічого не знав. 18 березня 2025 року вони приїхали з Тернополя до Львова, прибирати у квартирі померлої та випадково знайшли оригінал заповіту, складеного ОСОБА_3 на ОСОБА_1 . Підтвердила, що одразу ж чоловік пішов до найближчого нотаріуса, саме тієї, яка посвідчувала заповіт, однак з`ясували, що строк для подання заяви про прийняття спадщини минув. 

Норми права, що підлягають застосуванню
20.Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 Цивільного кодексу України).
21.Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
22.Статтею 1258 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
23.У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 Цивільного кодексу України). У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (частина першою статті 1265 Цивільного кодексу України).
24.Згідно із частиною першою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині першій статті 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
25.Відповідно до частини першої статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
26.За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 Цивільного кодексу України).
Оцінка та мотиви суду
27.Судом установлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у складеному нею за життя нотаріально посвідченому заповіті на випадок своєї смерті заповіла усе належне їй майно ОСОБА_1 , її племіннику.
28.06 січня 2025 року минув установлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини. 
29.З матеріалів справи вбачається та підтверджено у судовому засіданні, що 18 березня 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Матвєєвої Ю.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , нотаріус спадкової справи не завела та відмовила у прийнятті заяви.
30.Позивач та його представниця як на поважні причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини посилаються на те, що позивач не знав про існування заповіту, проживає на значній відстані (м.Тернопіль) від місця відкриття спадщини (м.Львів), працює на стратегічному підприємстві під час воєнного стану.
31.У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 234/17511/19 вказано, що: «як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».
32.Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 756/957/18 зробив висновок про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. 
33.Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53-58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).
34.Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
35.Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.
36.Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
37.Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.
38.Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.
39.У постанові від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що наведеними правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. До того ж, з метою дотримання строку для прийняття спадщини нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям, які звернулися з приводу такої спадщини, право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Наведені правила не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та закликання до спадкування; нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим. 
40.У цій справі ніхто зі спадкоємців за законом не звернувся зі заявою про прийняття спадщини, спадкова справа заведена не була, нотаріус не перевіряв наявність заповіту та не вчиняв дії щодо сповіщення ОСОБА_1 .
41.У цій же постанові від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке:
– необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;
– втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;
– спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;
– тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
42.Позивач ОСОБА_1 не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, був спадкоємцем п`ятої черги спадкування за законом та не знав про існування заповіту, що встановлено у судовому засіданні представленими доказами, які узгоджуються між собою.
43.Суд враховує актуальну позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у справі №686/5757/23 про те, що необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
44.У цій же справі позивач був спадкоємцем п`ятої черги та достеменно знав про існування спадкоємиці другої черги за законом – ОСОБА_4 , яка мала право подати заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Необізнаність про існування заповіту стала перешкодою, яка зумовила пропуск звернення до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини. Крім того, суд враховує незначний час, який минув після спливу шестимісячного строку: 06 січня 2025 року був останній день на подання заяви про прийняття спадщини, позивач подав таку заяву 18 березня 2025 року. Також заслуговують на увагу посилання позивача на те, що він постійно проживає та працює у місті Тернополі, працює на стратегічному підприємстві, а місцем відкриття спадщини є місто Львів. 
45.Отже, за конкретних фактичних обставин цієї справи, з урахуванням тривалості пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини (два місяці), загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість, враховуючи свободу заповіту та волю заповідача, суд доходить висновку, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є повідними, а тому позов слід задовольнити.

Керуючись статтями 6-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

1.Позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, задовольнити.
2.Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - три місяці з дня набрання рішенням законної сили. 
3.Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: Львівська міська рада, ЄДРПОУ 04055896, місцезнаходження за адресою: м.Львів, площа Ринок, 1.
Рішення проголошено 17 лютого 2026 року.  

Головуюча           О.П. Федорів