КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/23406/25 Головуючий у суді І інстанції Бушеленко О.В.
Провадження № 33/824/1403/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Шапошника Євгенія Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Шапошника Євгенія Васильовича на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Азербайджан, який має посвідку на постійне проживання в Україні, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 листопада 2025 року, повний текст якої складений 19 грудня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років., а також стягнуто з нього у дохід держави судовий збір у сумі 605,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою, 29 грудня 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Шапошник Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови суду першої інстанції, скасувати її, а вказану справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Захисник вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки винесена з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив належним чином наявні докази та не надав їм об`єктивної оцінки, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Стверджує, що суд допустив порушення вимог статей 245, 252, 278, 280 КУпАП, оскільки не забезпечив всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи. Зокрема, було проігноровано клопотання захисника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що фактично позбавило сторону захисту можливості висловити свою позицію та реалізувати право на захист. Таким чином, розгляд справи відбувся з істотним порушенням процесуальних гарантій.
Окремо зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушенням вимог ст. 254 КУпАП. Примірник протоколу, який міститься в матеріалах справи, відрізняється від примірника, врученого ОСОБА_1 . Після підписання протоколу до нього було внесено додатковий запис щодо ч. 2 ст. 126 КУпАП, який відсутній у примірнику, отриманому особою. Такі дії суперечать вимогам інструкції МВС, що забороняє внесення змін після підписання протоколу, а отже ставлять під сумнів допустимість цього доказу. Незважаючи на це, суд формально визнав протокол належним доказом.
Крім того стверджує, що фабула протоколу не відповідає диспозиції ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки не містить відомостей про повторність правопорушення протягом року, що є обов`язковою ознакою складу цього правопорушення. Відсутність такої вказівки свідчить про невідповідність змісту протоколу вимогам ст. 256 КУпАП та ставить під сумнів наявність складу адміністративного правопорушення.
Наголошує, що суд також безпідставно визнав належним доказом відеозапис, який здійснювався не безперервно, що суперечить вимогам відомчих інструкцій щодо застосування портативних відеореєстраторів. Сторона захисту вказує на ймовірне видалення фрагменту відеозапису, де особа заявляла про намір скористатися правовою допомогою та послугами перекладача. Отриманий додатково відеозапис виявився ідентичним наявному у справі, що не усунуло сумнівів у повноті фіксації подій. Попри це, суд не надав належної оцінки цим обставинам і фактично переклав обов`язок доведення на сторону захисту, чим порушив принцип змагальності.
Також зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні докази повторності правопорушення, передбачені відповідними інструкціями МВС. Довідка про повторність не містить обов`язкових відомостей щодо отримання посвідчення водія та результатів розгляду попередньої справи, а також підписана посадовою особою, яка безпосередньо не подавала матеріали до суду. Незважаючи на ці недоліки, суд поклав її в основу рішення.
Вказує, що поліцейські порушили вимоги ст. 268 КУпАП, фактично позбавивши ОСОБА_1 можливості скористатися правовою допомогою та перекладачем. Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Практика Європейського суду з прав людини вимагає доведення вини поза розумним сумнівом та недопустимості використання доказів, отриманих із порушенням процесуальних прав. У даному випадку ці стандарти дотримані не були.
Щодо строків апеляційного оскарження, звертає увагу, що сторона захисту фактично отримала копію постанови лише 20 грудня 2025 року електронною поштою, тоді як повний текст було виготовлено 19 грудня 2025 року. До цього моменту захисник не був належним чином повідомлений про результати розгляду справи та не отримував відповідей на подані через підсистему «Електронний суд» клопотання. З огляду на це, пропуск строку на оскарження є поважним, а десятиденний строк слід обчислювати з моменту фактичного отримання постанови, тобто до 30 грудня 2025 року.
Беручи до уваги ту обставину, що справа перебуває на стадії апеляційного перегляду, перш за все підлягає вирішенню питання про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, зокрема особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.
Згідно із ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право оскаржити постанову по справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 25 листопада 2025 року, її повний текст виготовлено 19 грудня 2025, тоді як захисник ОСОБА_1 - адвокат Шапошник Є.В. звернувся з апеляційною скаргою 29 грудня 2025 року.
За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску захисника ОСОБА_1 - адвоката Шапошника Є.В. строку на апеляційне оскарження та вважає за доцільне його поновити.
В судовому засіданні адвокат Шапошник Є.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та наголосив, що в матеріалах справи відсутні належні докази повторності правопорушення.
Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Шапошника Є.В., дослідивши відеозапис та матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Отже, суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2025 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не автоматичному режимі, серії EНА № 5135591 ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
16 вересня 2025 року близько півночі у м. Києві по вул. Португальській, 2-А громадянин Республіки Азербайджан, який має посвідку на постійне проживання в Україні, ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом, зокрема рухався за кермом автомобіля ВАЗ 217030, державний номерний знак НОМЕР_1 , як особа, яка не має права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху, отже правопорушення було вчинено повторно протягом року, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 455174 від 16 вересня 2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 за порушення ч. 5 ст. 126 КУпАП, який за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції № 1376;
- карткою обліку адміністративного правопорушення;
- відомостями з інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України «АРМОР» розділу «адмінпрактика» щодо притягнення ОСОБА_1 04 липня 2025 року до адміністративної відповідальності у виді штрафу за ч. 2 ст. 126 КУпАП відповідно до постанови від 04 липня 2025 року серії ЕНА № 5135591;
- довідкою Управління патрульної поліції у м. Києві про повторність вчинення адміністративного правопорушення;
- відеозаписами з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які були досліджені судом першої інстанції.
Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, і тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
За вимогами пункту 2.1.а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно із ч.ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
ОСОБА_1 відповідно до постанови серії ЕНА № 5135591 від 04 липня 2025 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та в подальшому 16 вересня 2025 року повторно протягом року він вчинив відповідне порушення, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Таким чином висновок, викладений у постанові Голосіївського районного суду м. Києва від 25 листопада 2025 року про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст. 254 КУпАП, а саме на внесення після його підписання додаткового запису щодо ч. 2 ст. 126 КУпАП, який відсутній у примірнику, врученому особі, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки такі доводи були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.
Як обґрунтовано зазначено у постанові суду першої інстанції, сам по собі факт появи у примірнику протоколу запису «ч. 2 ст. 126 КУпАП (04 липня 2025 року)» не впливає на обсяг прав та обов`язків особи, не спростовує події та складу адміністративного правопорушення і не перешкоджав реалізації права на захист. Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність у протоколі зазначення ознаки повторності, хоча й обґрунтовано відзначена захисником, сама по собі не свідчить про недопустимість протоколу як доказу, оскільки наявність повторності підтверджується іншими матеріалами справи, зокрема відповідною довідкою, а правильність кваліфікації дій особи за ч. 5 ст. 126 КУпАП знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відеозапис події є неналежним доказом у зв`язку з його нібито неповнотою та відсутністю безперервної фіксації, апеляційний суд також відхиляє як безпідставні. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на дослідженому відеозаписі зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення, поведінку особи, а також її пояснення, з яких убачається, що вона не заперечувала факт керування транспортним засобом без права керування, повідомила про проходження навчання в автошколі та підписала протокол без зауважень. При цьому будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про переривання відеозапису з метою приховування істотних обставин, зокрема заяв особи про намір скористатися правовою допомогою чи перекладачем, матеріали справи не містять, а такі твердження сторони захисту носять припущення. Сам по собі факт відсутності суцільної безперервної відеофіксації не свідчить про недопустимість такого доказу, якщо його зміст узгоджується з іншими доказами у справі.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів повторності правопорушення також не знайшли свого підтвердження. Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, наявність повторності підтверджується сукупністю досліджених доказів, зокрема відповідною довідкою, яка, попри зауваження захисника щодо її змісту та оформлення, містить достатні відомості для встановлення цієї обставини. При цьому сама по собі відсутність окремих реквізитів або підписання її певною службовою особою не спростовує факту повторності, який об`єктивно мав місце та був перевірений судом під час розгляду справи.
Твердження про порушення вимог ст. 268 КУпАП та позбавлення особи права на правову допомогу і перекладача апеляційний суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом, на якому відсутні будь-які звернення особи щодо необхідності залучення захисника чи перекладача, а також відсутні ознаки нерозуміння нею суті процесуальних дій. Навпаки, поведінка особи свідчить про усвідомлення нею обставин події та змісту складеного протоколу, який вона підписала.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги щодо недопустимості доказів, недоведеності повторності та порушення процесуальних прав зводяться до переоцінки доказів і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для застосування положень ст. 62 Конституції України та практики Європейського суду з прав людини у запропонованому стороною захисту тлумаченні апеляційний суд не вбачає.
Отже, викладені вище обставини вказують на те, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено матеріали справи, надано правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом, як особа, яка не має права керування транспортними засобами, за що вже був притягнутий до адміністративної відповідальності, чим порушив вимоги ч. 5 ст. 126 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.
За таких обставин постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Шапошника Євгенія Васильовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задовольнити.
Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Шапошнику Євгенію Васильовичу пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шапошника Євгенія Васильовича залишити без задоволення.
Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду С.А. Голуб