ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1484/25 Суддя (судді) першої інстанції: Олена ЛУКАШОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року м. Київ
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В.В.,
суддів: Василенка Я.М., Карпушової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області:
- від 31.05.2023 № 4458157-2410-1533 про донарахування зобов`язань в сумі 616 618,60 грн;
- від 20.11.2024 № 2036376-2410-1533-UA51020030000095942 про донарахування зобов`язань в сумі 214 251,38 грн.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 31.05.2023 №4458157-2410-1533 про донарахування зобов`язань в сумі 567 589,72 грн, та від 20.11.2024 №2036376-2410-1533-UA51020030000095942 про донарахування зобов`язань в сумі 214 251,38 грн.
У задоволені решти позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Доводи апелянта мотивовані тим, що у оскаржуваних правовідносинах він діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, оскільки перевіркою встановлено порушення податкового законодавства.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління ДПС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 31.05.2023 №4458157-2410-1533, яким визначило податкове зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб на 2023 рік в сумі 616 618,60 грн та податкове повідомлення-рішення від 20.11.2024 № 2036376-2410-1533-UA51020030000095942, яким визначило податкове зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб на 2024 рік в сумі 214 251,38 грн за земельну ділянку кадастровий номер 5121210100:02:006:0125 за адресою АДРЕСА_3.
Податкове повідомлення-рішення від 31.05.2023 №4458157-2410-1533 було направлено позивачу на адресу: АДРЕСА_1 та повернулось 26.07.2024 у зв`язку з відсутністю адресата, що підтверджується копіює поштового відправлення.
Податкове повідомлення-рішення від 20.11.2024 №2036376-2410-1533-UA51020030000095942 було направлено 27.11.2024 позивачу на адресу: АДРЕСА_2 .
Адвокат Кирман Олександр Дмитрович, діючі в інтересах позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 13.11.2024 та повторно 05.12.2024 щодо надання інформації про нарахування податкових зобов`язань з орендної плати у т.ч. за земельну ділянку.
Відповідач листом від 13.12.2024 №46572/6/15-32-13-08-06 повідомив про нарахування податкових зобов`язань позивачу з орендної плати у т.ч. за земельну ділянку та надіслав копії податкових повідомлень-рішень.
Позивач 23.12.2024 звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення від 31.05.2023 №4458157-2410-1533 та податкове повідомлення-рішення від 20.11.2024 № 2036376-2410-1533-UA51020030000095942.
За результатами розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення від 17.01.2025 №1500/6/99-00-06-01-02-06, з якого вбачається, що скарга щодо податкового повідомлення-рішення від 31.05.2023 №4458157-2410-1533 залишена без розгляду, а податкове повідомлення-рішення від 20.11.2024 № 2036376-2410-1533-UA51020030000095942 - без змін.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 06.03.2024 на земельну ділянку кадастровий номер 5121210100:02:006:0125 за адресою АДРЕСА_3 зареєстровано 06.02.2020 право власності Березівської міської ради.
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2022 на земельну ділянку кадастровий номер 5121210100:02:006:0125 за адресою АДРЕСА_3 зареєстровано 06.02.2020 право оренди земельної ділянки позивача.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 06.11.2024 на земельну ділянку кадастровий номер 5121210100:02:006:0125 за адресою АДРЕСА_3 зареєстровано зміну до іншого речового майна:
- 28.10.2022 додано орендар: ОСОБА_1 ; 
- 10.05.2024 видалено орендар: ОСОБА_1, додано орендар: ТОВ «САН АГРО ГРАНД».
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2022 на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_3 право власності на вказане майно зареєстроване за позивачем 28.10.2022, номер запису про право власності: 48279778.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 03.04.2025:
- під номером запису про право власності: 48279778 право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_3 зареєстроване 28.10.2022 за позивачем, речове право припинено: 30.01.2023 на підставі акта приймання передачі виданий 27.01.2023, видавник ОСОБА_1 та ТОВ «Березівська Агро Плюс»;
- під номером запису про право власності:49129510 право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_3 зареєстроване 30.01.2023 за ТОВ «Березівська Агро Плюс», речове право припинено: 12.12.2023;
- під номером запису про право власності: 52910764 право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_3 зареєстроване 12.12.2023 за ОСОБА_2 , речове право припинено: 15.02.2024;
- під номером запису про право власності: 53739953 право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_3 зареєстроване 15.02.2024 за ТОВ «САН АГРО ГРАНД». Право власності не припинено.
Вважаючи винесені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що в частині нарахування грошового зобов`язання за період з 30.01.2023 по 31.12.2023 в сумі 567 589,72 грн (616 578,12 - 48 988,40) податкове повідомлення-рішення від 20.11.2024 № 2036376-2410-1533-UA51020030000095942 підлягає визнанню протиправним та скасуванню у зв`язку з відчуженням позивачем нерухомого майна, розташованого на орендованій ним земельній ділянці.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з підпунктом 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди (підпункт 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 ПК України).
Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування; на умовах оренди (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
За правилами пункту 288.7 статті 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, підставою для нарахування земельного податку є, зокрема, дані державного земельного кадастру; дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
У разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося його право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
У разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Якщо такий перехід відбувся після 1 липня поточного року, контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Абзацом 1 пункту 287.1 статті 287 ПК України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Згідно з абзацом другим пункту 287.1 статті 287 ПК України у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Згідно зі статтею 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Наведені норми кореспондуються з приписами частини четвертою статті 120 ЗК України (в редакції на дату виникнення правовідносин) якою передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.
Відповідно до частини сьомої статті 120 ЗК України у випадках та порядку, визначених частинами першою і другою, абзацами першим і другим частини третьої, частиною четвертою, абзацами першим і другим частини п`ятої цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності, права оперативного управління, господарського відання на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.
Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Пунктом "е" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
У відповідності до частини третьої статті 7 Закону України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 року №161-XIV у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.
У частині четвертій статті 31-6 Закону України від 01.07.2024 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація переходу права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщений на земельній ділянці будь-якої форми власності, яка перебувала у користуванні (на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію) відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, проводиться одночасно із державною реєстрацією переходу права користування такою земельною ділянкою від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до його набувача. Про перехід відповідного права державний реєстратор зобов`язаний негайно повідомити орендодавця, особу, яка передала земельну ділянку в користування на праві емфітевзису, суперфіцію (якщо інформація про його місце проживання (місцезнаходження) міститься у Державному реєстрі прав) поштовим відправленням або електронною поштою.
Отже, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, який зобов`язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку, що перебуває у його користуванні на підставі договору оренди. Обов`язок сплачувати орендну плату виникає у землекористувача з дня виникнення права користування земельною ділянкою.
Разом з тим, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставами припинення права користування земельною ділянкою і до набувача одночасно переходить відповідно право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта.
Документи, що підтверджують набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.
Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.
Державна реєстрація переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, що розміщений на земельній ділянці будь-якої форми власності, яка перебувала у користуванні, зокрема на праві оренди, відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, проводиться одночасно із державною реєстрацією переходу права користування такою земельною ділянкою від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до його набувача та про перехід відповідного права державний реєстратор зобов`язаний негайно повідомити орендодавця, (якщо інформація про його місце проживання (місцезнаходження) міститься у Державному реєстрі прав) поштовим відправленням або електронною поштою.
У цілях оподаткування платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (з дати державної реєстрації такого права), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі.
Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм права міститься в постановах Верховного Суду від 13.03.2025 по справі № 460/9560/23, 21 березня 2019 року по справі №826/15276/17, від 28 травня 2019 року у справі №816/352/17, від 03 серпня 2020 року у справі №826/13307/18.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідачем в доводах апеляційної скарги не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була цілком правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
За позивачем у період з 28.10.2022 по 30.01.2023 було зареєстровано право власності на нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 5121210100:02:006:0125 за адресою: АДРЕСА_3.
Отже, з 30.01.2023 по 15.02.2024 право власності на нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 5121210100:02:006:0125 переходило до третіх осіб.
Отже, у зв`язку з відчуженням позивачем нерухомого майна, розташованого на орендованій ним земельній ділянці, позивач з 30.01.2023 вже не був орендарем в розумінні Земельного кодексу України, Податкового кодексу України.
Таким чином, саме з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно за іншою особою (30.01.2023), у позивача як попереднього власника нерухомого майна зникає обов`язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташовані відповідні об`єкти нерухомості, які відчужено.
Суд першої інстанції цілком правомірно відхилив доводи апелянта стосовно того, що до 10.05.2024 право оренди спірної ділянки було зареєстровано за позивачем, а тому саме позивач зобов`язаний сплачувати орендну плату, оскільки, як вже вказував суд, за приписами частини 4 статті 36-1 Закону № 1952-IV державна реєстрація переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, що розміщений на земельній ділянці яка перебувала у користуванні, зокрема на праві оренди, відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, проводиться одночасно із державною реєстрацією переходу права користування такою земельною ділянкою від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до його набувача. Про перехід відповідного права державний реєстратор зобов`язаний негайно повідомити орендодавця, (якщо інформація про його місце проживання (місцезнаходження) міститься у Державному реєстрі прав) поштовим відправленням або електронною поштою.
Отже, на державного реєстратора покладений обов`язок при реєстрації переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, що розміщений на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні, зокрема на праві оренди, відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, проводити одночасно із державною реєстрацією переходу права користування такою земельною ділянкою від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до його набувача.
Негативні наслідки щодо неналежної/невчасної реєстрації переходу права оренди земельної ділянки від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача права власності на нерухоме майно, що розташоване на такій земельній ділянці, не можуть покладатись на позивача.
Водночас, в силу положень пункту 287.1 статті 287 ПК України у позивача є обов`язок сплати податку за землю (орендної плати) за фактичний період перебування землі у користуванні у поточному році, тобто з 01.01.2023 по 30.01.2023 включно.
Відповідач пояснив, що сума грошового зобов`язання, розрахована контролюючим органом у спірному періоді виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 23.12.2019 на підставі витягу із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.12.2019 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 5121210100:02:006:0125 на 2019 рік становить 4 061 779,47 грн. Вказана земельна ділянка відноситься до категорії Землі промисловості (а.с.188 на звороті).
Як вбачається з листів Держгеокадастру (а.с.207-2012) коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення становить:
- за 2017-2020 роки - 1,0;
- за 2021 рік - 1,1;
- за 2022 рік - 1,15.
Сума нормативної грошової оцінки земельної ділянки на 2023 рік становить 5 138 151,03 грн (4 061 779,47 х 1,0 х 1,1 х1,15).
Водночас, у податковому повідомлені-рішенні від 31.05.2023 №4458157-2410-1533 нормативна грошова оцінка - 5 138 488,30 грн.
Представник відповідача у судовому засіданні не надав пояснення щодо розбіжності у розмірі нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Розмір орендної плати - 12%, отже орендна плата за 2023 рік становить 616 578,12 грн (5 138 151,03 х 12%).
У 2023 році 365 днів, а тому розмір орендної плати з фізичних осіб за один день 2023 року становить 1 689,26 грн (616 578,12/ 365 днів).
Фактичний період перебування землі у користуванні позивача у 2023 році 29 днів (з 01.01.2023 по 29.01.2023 включно).
Отже, орендна плата за користування земельною ділянкою у 2023 році становить 48 988,40 грн (1 689,26 х 29).
Податковим повідомленням-рішенням від 31.05.2023 №4458157-2410-1533 позивачу нарахована орендна плата за землю у сумі 616 618,60 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що податкове повідомлення-рішення від 31.05.2023 №4458157-2410-1533 є правомірним в частині визначення позивачу суми грошового зобов`язання у розмірі 48 988,40 грн за 29 днів користування земельною ділянкою, а в частині нарахування грошового зобов`язання за період з 30.01.2023 по 31.12.2023 в сумі 567 589,72 грн (616 578,12 - 48 988,40) податкове повідомлення-рішення від 20.11.2024 № 2036376-2410-1533-UA51020030000095942 підлягає визнанню протиправним та скасуванню у зв`язку з відчуженням позивачем нерухомого майна, розташованого на орендованій ним земельній ділянці.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, 

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко 
Судді: О. В. Карпушова 
Я. М. Василенко