Справа № 211/11990/25
Провадження № 2/211/2983/26

РІШЕННЯ
іменем України

11 березня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання – Медведєвої А.Д.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно, -
встановив:
позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Ромашкіна Оксана Олександрівна, звернулися до суду з позовом до відповідача Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності. В обґрунтування позову зазначено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.02.1994 року, посвідченого Переверзєвою В.Я. секретарем виконкому Красногорівської сільської ради народних депутатів, зареєстровано в реєстрі під № 8, позивачі є власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок складається з 4 житлових кімнат. Загальна площа будинку складає 107,30 кв.м, житловою площею-58,20 кв.м. з надвірними прибудовами, а саме: літ. А1 житловий будинок; літ а-веранда; літ а1-ганок; літ а2- ганок; літ а3-балкон; літ. Б- гараж; літ. В-літня кухня; літ. Г-сарай; літ. пд-погріб; літ. №1-огорожа. На час укладання договору купівлі- продажу 10.02.1994 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано 26.12.1981 року, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано 25.02.1994 року в Бюро технічної інвентаризації м.Донецька та записане в реєстрову книгу № 1 під реєстровим № 197. З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини позивачі разом з родиною були вимушені переміститись з місця свого проживання до с. Богинівка Синельниківського району Дніпропетровської області. Позивачам відомо, що внаслідок військових дій, спричинених агресією російської федерації проти України, їх спільний будинок був пошкоджений. Порядком надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 № 600, встановлено, що для отримання компенсації на знищений об`єкт нерухомого майна отримувачу компенсації необхідно провести дії щодо державної реєстрації припинення такого права відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”. З урахуванням вищенаведеного, позивачі з`ясували, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про проведення державної реєстрації права власності на спільне майно. Рішенням державного реєстратора від 12.11.2024 №76025515 було відмовлено позивачам в проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Зазначене рішення унеможливлює отримання в майбутньому позивачами компенсації для відновлення будинку, а також позбавляє іншим чином можливості розпоряджатися своїм майном. З огляду на викладене, вони змушені звернутися до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав, та просять визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026 справу розподілено судді Ніколенко Д.М.
Ухвалою суду від 12 лютого 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивачів звернулася до суду із заявою, відповідно до якої просить провести розгляд справи за їх відсутності, на вимогах наполягають та просять їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач Очеретинська селищна військова адміністрація Покровського району Донецької області звернулася до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника військової адміністрації, за наявними матеріалами справи та просять прийняти рішення на розсуд суду, заперечень щодо вимог позивачів не мають.
За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України).
Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд, враховуючи положення статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що з 26.12.1981 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 33 – копія свідоцтва про шлюб).
В період перебування у шлюбі позивачі на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 лютого 1994 року набули у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 107,30 кв.м, житловою площею-58,20 кв.м. з надвірними прибудовами, а саме: літ. А1 житловий будинок; літ а-веранда; літ а1-ганок; літ а2- ганок; літ а3-балкон; літ. Б- гараж; літ. В-літня кухня; літ. Г-сарай; літ. пд-погріб; літ. №1-огорожа. Вказаний договір був оформлений на чоловіка ОСОБА_1 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Красногорівської сільської ради народних депутатів Переверзєвою В.Н. і зареєстрований в реєстрі за № 8 (а.с. 11 – копія договору купівлі-продажу).
Також, як вбачається з копії договору та технічного паспорту, договір було зареєстровано у КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» за реєстровим № 197 від 25.02.1994 (а.с. 11 - копія договору, а.с. 34-37 – копія технічного паспорту).
Згідно із копією домової книги та копіями паспортів громадянина України, позивачі зареєстровані у вказаному будинку (а.с. 23-28 – копії паспортів, а.с. 13-15 – копія домової книги).
Відповідно до копії архівної довідки від 10.04.2025 року № 01-21/2069 виданої Очеретинською селищною військовою адміністрацією на підставі відомостей архівного фонду № 3 Красногорівської сільської ради, які були передані на державне зберігання, в інформації про голову домогосподарства вказано: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та підтверджується загальна площа будинку, що складає 107,30 кв.м., житлова площа-58,20 кв.м. (а.с. 10).
У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.
08 листопада 2024 року позивачі звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про проведення реєстраційних дій. Рішенням реєстратора від 12 листопада 2024 року за №76025515 у проведенні реєстраційних дій їм було відмовлено. Підставою для прийняття такого рішення слугувало те, що надані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, так як Філія бюро технічної інвентаризації м. Донецька у м. Ясинувата та Ясинуватському районі з 2014 року по теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території, а тому на сьогоднішній день неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року (а.с.30).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
У постанові від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації».
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 (у редакції станом на час розгляду справи), селище Очеретине, що відноситься до Очеретинської селищної ради Донецької області, включено до території активних бойових дій, а місто Ясинувата, яке входить до Покровського району Донецької області віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України.
19.09.2024 Верховна Рада України прийняла Постанову №3984-IX «Про перейменування окремих населених пунктів та районів», згідно якої у Донецькій області село Красногорівка Покровського району перейменовано в село Ясногорівка Покровського району.
Розпорядженням начальника Очеретинської селищної військової адміністрації від 28.09.2023 № 161 «Про перейменування назв об`єктів топоніміки населених пунктів Очеретинської селищної територіальної громади Покровського району Донецької області» в селі Красногорівка вулицю Гагаріна перейменовано на вулицю Київську (а.с. 31-32).
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивачів право власності, а також у разі втрати позивачами документа, який посвідчує його право власності.
Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.
Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1. Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2. На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки це не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і є єдиним можливим способом захисту прав та законних інтересів позивачів.
Судові витрати залишити за позивачами.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд-
ухвалив:
позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 107,30 кв.м, житловою площею-58,20 кв.м. з надвірними прибудовами, а саме: літ. А1 житловий будинок; літ а-веранда; літ а1-ганок; літ а2- ганок; літ а3-балкон; літ. Б- гараж; літ. В-літня кухня; літ. Г-сарай; літ. пд-погріб; літ. №1-огорожа.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 11 березня 2026 року.

Суддя          Д.М.Ніколенко