Номер провадження: 11-кп/813/1203/26
Справа № 504/2699/25 
Головуючий у першій інстанції  ОСОБА_1  
Доповідач         ОСОБА_2 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , 
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Доброславського районного суду Одеської області від 30.09.2025 року, відносно 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина Україн и, освіта середня спеціальна, одруженого, працюючого на посаді слюсаря в АТ «Одеський припортовий завод», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у скоєні кримінального проступку, передбаченого ст.126-1 КК України,

установив
Зміст оскарженого судового рішення
Оскаржуваним вироком суду першої інстанції:
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та йому призначено покарання у вигляді пробаційного нагляду, строком 1 рік.
На підставі ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до вироку суду першої інстанції 
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 25.07.2008 зареєстрували шлюб, згідно свідоцтва про шлюб, виданого Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління у м. Одеса 1-ЖД № 488307 від 28.03.2023р.
У період з 12.10.2024р. по 08.05.2025р., ОСОБА_7 у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» систематично вчиняв психологічне насильство стосовно своєї дружини ОСОБА_8 , знаходячись за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Зокрема, 12.10.2024р. о 23:30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_8 , а саме висловлювався нецезурною лайкою в її бік та кидався у бійку, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини.
За вказаним фактом, постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.11.2024 у справі № 504/4538/24 ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
У продовження своїх умисних протиправних дій, спрямованих на систематичне вчинення домашнього насильства, 12.04.2025р. о 09.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_8 , а саме висловлювався нецезурною лайкою в її бік, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини.
За вказаними фактом, постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.05.2025 у справі №504/1682/25 ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
У продовження свого злочинного умислу, спрямованого на систематичне вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_8 , 08.05.2025р. приблизно о 23:00 год. ОСОБА_7 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо останньої, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , під час усної розмови в збудженому агресивному стані почав висловлюватись нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_8 , погрожував фізичною розправою, своїми умисними діями не давав можливості спати та психологічно чинив тиск, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.
Таким чином вбачається, що 12.10.2024р., 12.04.2025р. та 08.05.2025р. ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, вчиняв психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_8 , з якою він перебуває у шлюбі, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказаний вирок суду, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10  подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи фактичних обстави справи та виду призначеного ОСОБА_7 покарання, вважає вирок місцевого суду відносно останнього таким, що підлягає скасуванню з підстав незаконності та порушенням вимог закону України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального Закону.
Прокурор вказує, суд першої інстанції врахувавши суспільну небезпеку, характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення пов`язаного, з домашнім насильством стосовно потерпілої ОСОБА_8 , проте при призначені покарання безпідставно не застосував передбачені ч.1 ст.91-1 КК України обмежувальні заходи до обвинуваченого ОСОБА_7 , які дозволили б захистити права й інтереси потерпілої, яка зазнала систематичні психологічні страждання що призвели до зниження якості її життя, а також спрямовані на виправлення особи, яка вчинила таке насильство, шляхом переосмислення нею своєї поведінки до потерпілої особи, а також із метою запобігання вчиненню нових насильницьких кримінальних правопорушень.
На підставі цього просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити  ОСОБА_7  покарання за ст.126-1 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду. 
На підставі ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Застосувати до ОСОБА_7 , обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п.5 ч.1 ст.91-1 КК України строком на 3 (три) місяці. 
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого та потерпілої, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які досліджувались в порядку ч.3 ст.349 КПК України. 
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПКУкраїнисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Положеннями закріпленими в ст. 409 КПКУкраїнирегламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного не застосування місцевим судом до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених ч.1 ст.91-1 КК України, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтованими виходячи з наступного.
Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК України).
Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.
Як вбачається зі змісту оскарженого вироку, місцевий суд при призначенні покарання врахував тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин: щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 1 року пробаційного нагляду. 
Однак, місцевим судом при призначені покарання не були враховані приписи статті 91-1КК України.  
Так, відповідно до ч.1 ст.91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених Кримінальним кодексом України, від кримінальної відповідальності чи покарання,  суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;
2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;
3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;
4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;
5) направлення для проходження програми для кривдників.
Такі заходи застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора та вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 обмежувального заходу, передбаченого п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, колегія суддів враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер, оскільки домашнє насильство починається з «незначних дрібниць», а потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти.
У цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні умисного систематичного вчинення фізичного, психологічного насильства щодо своєї дружини, що призводить до її фізичних, психологічних страждань, погіршення якості її життя, тобто кримінального правопорушення, пов`язаного із домашнім насильством. 
Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству»).
Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.
Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що застосування обмежувального заходу у виді направлення для проходження програми длякривдників щодо ОСОБА_7 строком на 1 місяць, є необхідним.
Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються із висновками Верховного Суду в постановах від 25.06.2024 року (справа №167/871/23) та від 07.08.2024 року (справа №161/17404/23). 
Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш тяжкого покарання.
Згідно з вимогами ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу, а тому вирок суду першої інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України, в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом за правилами ст. 420 КПК України у цій частині нового вироку.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 421, 424, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд, 
ухвалив

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 – задовольнити частково. 
Вирок Доброславського районного суду Одеської області від 30.09.2025 року, відносно  ОСОБА_7 , засудженого за ст.126-1 КК України – скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити  ОСОБА_7 , покарання за ст.126-1 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду. 
На підставі ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Застосувати до ОСОБА_7 , обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п.5 ч.1 ст.91-1 КК України строком на 1 (один) місяць. 
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду 
ОСОБА_2     ОСОБА_3     ОСОБА_4