ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/14533/23 Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Єгорової Н.М.,
суддів - Сорочка Є.О., Собківа Я.М.,
при секретарі - Олешко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2023 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, яким просив:
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. допущену у виконавчому провадженні від 26 грудня 2022 року НОМЕР_1;
- зобов`язати державного виконавця - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. невідкладно провести виконавчі дії відповідно до вимог ст.ст. 26, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" з примусового виконання виконавчого листа №640/1052/20 виданого Окружним адміністративним судом міста Києві 05 липня 2021 року про зобов`язання Офісу Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25 грудня 2019 року по день фактичного розрахунку.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у адміністративний позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи.
Апелянт наголосив, що державним виконавцем систематично та послідовно вчинялись всі необхідні та можливі виконавчі дії, спрямовані на забезпечення фактичного виконання судового рішення у справі №640/1052/20, проте судом першої інстанції не враховано наявність об`єктивних обставин, які безпосередньо впливають на можливість подальшого вчинення виконавчих дій у межах виконавчого провадження НОМЕР_1.
Додатково зазначив, що рішення суду у справі №640/1052/20 частково виконано, зокрема на користь ОСОБА_1 перераховано 31680,13 грн, а також подано заяву про роз`яснення судового рішення, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування до боржника заходів відповідно до ст. 26, 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження".
Позивач подала до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки виконавче провадження НОМЕР_1 триває з 26 грудня 2022 року, проте рішення у справі №640/1052/20 не виконано. 
Додатково зазначила про те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі №320/38072/23, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року визнано протиправною та скасувано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1, водночас державним виконавцем прийнято виключно постанову про відновлення виконавчого провадження та не вжито будь-яких інших заходів щодо примусового виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року у справі №640/1052/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора в частині невнесення до наказу Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року №2161ц щодо звільнення ОСОБА_1 посилання на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та в частині невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку;
- зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, що складає 37756,15 грн;
- зобов`язано Офіс Генерального прокурора доповнити наказ Генерального прокурора України від 21 грудня 2019 року №2161ц та трудову книжку записами з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України;
- зобов`язано Офіс Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25 грудня 2019 року по день фактичного розрахунку.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності Офісу Генерального прокурора протиправною в частині невнесення до наказу Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року №2161ц щодо звільнення ОСОБА_1 посилання на п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України та зобов`язання відповідача доповнити наказ Генерального прокурора України від 21 грудня 2019 року №2161ц та трудову книжку записами з посиланням на п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. 
У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року залишено без змін.
05 липня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист №640/1052/20 в частині зобов`язання Офісу Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25 грудня 2019 року по день фактичного розрахунку.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 липня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі №640/1052/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26 грудня 2022 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року №640/1052/20 та повідомлено боржника про необхідність виконання рішення протягом 10 робочих днів.
Офіс Генерального прокурора листом від 16 січня 2023 року №21-65вих-23 повідомив заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 23 березня 2021 року, яке залишено в частині без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року, у справі № 640/1052/20 не наведено розміру середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільненні, який підлягає стягненню з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 за період з 25 грудня 2019 року по день фактичного розрахунку, що фактично унеможливлює належне виконання рішення суду. Також зазначив про те, що Офіс Генерального прокурора позбавлений можливості самостійно визначати критерії оцінки пропорційності компенсації середнього заробітку за час затримки позивачу розрахунку при звільненні, оскільки, ураховуючи вимоги чинного законодавства та судову практику Верховного Суду, дане питання належить до компетенції суду, що фактично унеможливлює визначення Офісом Генерального прокурора розміру компенсації та її сплату без зазначення конкретної суми судом у рішеннях у справі № 640/1052/20.
Також зазначив, що на виконання постанови Верховного Суду від 16 вересня 2022 року у справі №640/1053/20, наказом Генерального прокурора від 14 листопада 2022 року № 2159ц позивача поновлено на посаді заступника начальника відділу забезпечення підтримання публічного обвинувачення управління підтримання публічного обвинувачення в суді Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року, Державною казначейською службою України у березні, червні 2021 року та у грудні 2022 року на підставі виконавчих листів Окружного адміністративного суду міста Києва у справах №640/1053/20 та №640/1052/20 здійснено безспірне списання грошових коштів, а саме у березні 2021 року середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, у сумі 37756,15 грн, у червні 2021 року середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1672456,96 грн, у грудні 2022 року вихідної допомоги у розмірі 37756,15 грн (суми вказані без виключення податків, зборів та інших обов`язкових платежів). Крім того в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває адміністративна справа № 640/21105/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у справі №640/1053/20 за період з 08 лютого 2021 року по 14 листопада 2022 року у розмірі 786732,80 грн, що свідчить про подвійне стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 грошових коштів з підстав, які є взаємовиключними (вимушений прогул при поновленні на посаді та затримку розрахунку при звільненні, якого фактично не було), за аналогічний період, починаючи з 25 грудня 2019 року по дату винесення судами рішень у справах №640/1053/20 та №640/1052/20.
31 січня 2023 року представник позивача звернувся з адвокатським запитом №1/23 до Міністерства юстиції України, яким просив повідомити про стан виконання рішення суду у справі №640/1052/20 та вжиті заходи відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
Відділ примусового виконання рішень Міністерства юстиції України листом від 01 лютого 2023 року №12117/15309-33-23/20.1 повідомив про надходження до відділу листа боржника від 16 січня 2023 року №21-65вих-23 щодо ускладнення виконання рішення суду за виконавчим документом.
Вважаючи протиправною бездіяльність державного виконавця - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. допущену у виконавчому провадженні від 26 грудня 2022 року НОМЕР_1 щодо непроведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа від 05 липня 2021 року №640/1052/20, позивач звернулась до суду з позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державний виконавець виніс вимоги державного виконавця і більше не вживав заходів примусового виконання, що не може свідчити про належне виконання виконавчого документу.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII.
Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч. 2 ст. Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний: 
1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 
2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 
3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 
4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 
5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;
6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Згідно з ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч. 1).
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2).
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 3).
Відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (ч. 1).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2).
Згідно з ч. 1 ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Як встановлено судом першої інстанції, на виконанні у відділу примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №640/1052/20 виданого 05 липня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва щодо зобов`язання Офісу Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25 грудня 2019 року по день фактичного розрахунку.
Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26 грудня 2022 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року №640/1052/20 та повідомлено боржника про необхідність виконання рішення протягом 10 робочих днів.
Офіс Генерального прокурора листом від 16 січня 2023 року №21-65вих-23 повідомив державного виконавця про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення суду та про часткове виконання.
Також Офіс Генерального прокурора листом від 10 лютого 2023 року №21-220вих-23 повідомив державного виконання про подання до суду заяви щодо ухвалення додаткового рішення суду у справі №640/1052/20, в частині визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позивачем подано до Міністерства юстиції України скаргу від 06 березня 2023 року на бездіяльність виконавця у зв`язку із відсутністю належних доказів виконання судового рішення боржником.
10 березня 2023 року позивачем подано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернення у порядку ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" від 08 березня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_1 просила повідомити про вжиті виконавцем заходи передбачені ст.ст. 26, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" направлені на виконання рішення у справі 640/1052/20.
Державним виконавцем винесено вимогу від 22 березня 2023 року НОМЕР_1/1, відповідно до якої необхідно надати підтвердження направлення Офісом Генерального прокурора 09 лютого 2023 року заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №640/1052/20 у частині визначення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 за період з 25 листопада 2019 року по день фактичного розрахунку.
Офіс Генерального прокурора листом від 29 березня 2023 року №21-640вих-23 на вимогу державного виконавця від березня 2023 року НОМЕР_1/1 направив копію реєстру згрупованих поштових відправлень.
Позивач звернулась до заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з клопотанням від 10 квітня 2023 року, яким просила направити постанову про задоволення чи відмову у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця Заєць Т.І. від 06 березня 2023 року.
Офіс генерального прокурора листом від 11 травня 2023 року №21-1012вих-23 направив до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України копії платіжних доручень, які на думку боржника підтверджують виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 грудня 2022 року НОМЕР_1. 
Постановою заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. прийнято постанову від 16 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".
Позивач звернулась до заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. з запитом на публічну інформацію від 24 травня 2023 року, яким направити лист Офісу Генерального прокурора від 11 травня 2023 року № 21-1012вих-23, на підставі якого винесено постанову від 16 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1. 
Також позивачем подано заступнику директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скаргу від 30 травня 2023 року в порядку ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", якою позивач просила визнати протиправною постанову від 16 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 та зобов`язати заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Заєць Т.І. вчинити дії передбачені ст.ст. 26, 63, 75 Законом України "Про виконавче провадження".
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі №320/38076/23, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року, визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.
Позивачем направлено державному виконавцю заяву від 27 серпня 2024 року щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/1052/20 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 до якої позивачем надано, копію ухвали Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі №640/1052/20 про відмову у задоволенні заяви Офісу Генерального прокурора про ухвалення додаткового рішення.
10 вересня 2024 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. прийнято вимогу від 01 жовтня 2024 року НОМЕР_1/1-20.1, якою зобов`язано боржника повідомити про виконання рішення суду, заходи які вжиті на його виконання та посадових осіб, які винні у його невиконанні.
Офіс Генерального прокурора листом від 02 жовтня 2024 №21-1785ВИХ-24 повідомило заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. про те, що вирішується питання звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі №320/38076/23 та звернення до Київського окружного адміністративного суду з заявою про роз`яснення рішення по справі № 640/1052/20.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року без змін.
Позивач звернулась до керівника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі зверненням від 12 травня 2025 року, яким просила повідомити причини тривалого невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі №320/38076/23 та про вжиті державним виконавцем заходи з метою примусового виконання рішення суду.
Заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. прийнято вимогу від 12 травня 2025 року НОМЕР_1/1-20.1, якою зобов`язано Офіс Генерального прокурора виконати рішення суду у справі № 640/1052/20 та надати відповідні письмові пояснення.
Офіс Генерального прокурора листом від 27 травня 2025 року №21-1018ВИХ-25 повідомив заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. про звернення 09 червня 2025 року до Київського окружного адміністративного суду з заявою про роз`яснення рішення по справі №640/1052/20.
Отже враховуючи встановлені судом обставини, станом на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, Офісом Генерального прокурора рішення суду у справі №640/1052/20 не виконано, водночас заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. з моменту відкриття виконавчого провадження ( 26 грудня 2022 року) до моменту припиняння Київським окружним адміністративним судом рішення від 29 жовтня 2025 року, жодних дій окрім прийняття вимог від 22 березня 2023 року НОМЕР_1/1, від 01 жовтня 2024 року НОМЕР_1/1-20.1 від 12 травня 2025 року НОМЕР_1/1-20.1 інших передбачених Законом України "Про виконавче провадження" дій не вчиняла, що свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Посилання апелянта на ту обставину, що боржником постійно вчинялись необхідні дії для виконання рішення суду, а тому відсутні підстави для застосування заходів відповідно до ст.ст. 26, 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів вважає помилковими, оскільки неодноразове подання боржником заяв про роз`яснення рішення суду, з урахуванням прийняття судом рішень за наслідками їх розгляду не звільняє боржника від обов`язку виконання рішення згідно вимог чинного законодавства. Крім того, неодноразове подання відповідних даних заяв на стадії примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили свідчить про намагання боржника уникнути або затягнути виконання рішення суду, враховуючи обставину невиконання останнім рішення суду протягом більше як чотирьох років з моменту набрання рішенням законної сили та більше як трьох років з моменту відкриття виконавчого провадження.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Я.М. Собків