ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/5779/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Дегтярьова С.В.) в адміністративній справі №340/5779/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 

ВСТАНОВИВ:
21.08.2025 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 травня 2024 року №0253105-2408-1123-UA35080110000063919.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючим органом оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням визначено суму податкового зобов`язання за платежем “Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості”, однак вважає, що ГУ ДПС в Кіровоградській області винесло його безпідставно, оскільки таке нерухоме майно передане до статутного складеного капіталу ФГ "М.Б.Д." позивачем, як засновником для використання в господарській діяльності. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року позов задоволений.
Відповідачем на вказане рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що рішення судом прийнято без врахування всіх доводів відповідача. Так за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, завантаженими до ІТС « Податковий блок» ОСОБА_1 має у власності нежитлову будівлю , площею 1262,7 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 . Згідно з пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників(юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд НК 018-2023, та не здаються в оренду, лізинг, позичку. Основними умовами, які дають підстави платнику податку не враховувати належні йому об`єкти нерухомого майна у складі об`єктів оподаткування по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі п.п.«ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України є: належність власника таких об`єктів до сільськогосподарських товаровиробників; належність будівель та споруд до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) НК 018-2023; використання в господарській діяльності ( реєстрація фізичною особою – підприємцем) та ненадання таких об`єктів в оренду, лізинг, позичку. Проте відповідно рішення засновника ФГ «М.Б.Д.» від 31.12.2021 нежитлові споруди та будівлі за адресою АДРЕСА_1 передані на безоплатній основі в користування ФГ «М.Б.Д.». Враховуючи те, що ОСОБА_1 безпосередньо не використовує у своїй діяльності будівлю, та передав її у користування фермерському господарству, у ГУ ДПС у Кіровоградській області відсутні правові підстави надання пільги по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також судом першої інстанції не враховано, що ФГ «М.Б.Д.» 21.02.2022 прийнято рішення про припинення господарської діяльності номер прийняття рішення 1004361100003000581. Протягом 2022, 2023, 2024 років ФГ не подано жодної податкової звітності, яка б свідчила про сільськогосподарську діяльність.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначив, що судом ухвалено рішення з урахування доводів сторін та поданих ними доказів.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником об`єкту нежитлової нерухомості - нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1262,7 кв.м що підтверджується договором купівлі-продажу та копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13-14, 21, 48-56).
Комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 (свинарник, замощення, огорожа) за рішенням засновника ФГ "М.Б.Д." ОСОБА_1 (позивача по справі) від 31.12.2021 передано для використання у сільськогосподарській діяльності власником, тобто позивачем, за актом приймання-передачі від 01.01.2022 (а.с.15-16).
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 являється засновником та керівником Фермерського господарства “М.Б.Д.”, яке зареєстроване 14.09.2015, основний вид КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.10-11).
Головним управлінням Державної податкової служби у Кіровоградській області 15.05.2024 прийнято відносно ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення №0253105-2408-1123-UA35080110000063919, яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2023 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, щодо нежилої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 126901,35 грн.
Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням податкового органу, звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийняття спірного рішення.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірним у справі є правомірність прийняття податковим органом рішення яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2023 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, щодо нежилої будівлі та доводи позивача, що нерухоме майно не є об`єктом оподаткування відповідно до приписів пп. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
За приписами статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 згаданої статті Кодексу, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Статтею 14 ПК України передбачено, що об`єкти нежитлової нерухомості будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, чинного на час виникнення спірних правовідносин, затверджено Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, відповідно до якого будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади за надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 "Будівлі для тваринництва; 1271.2 Будівлі для птахівництва"; 1271.3 Будівлі для зберігання зерна"; 1271.4 "Будівлі силосні та сінажні"; 1271.5 "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 "Будівлі тепличного господарства"; 1271.7 "Будівлі рибного господарства"; 1271.8 "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва"; 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".
Відповідно до ДК 018-2000 клас 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.
Водночас, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу "будівлі сільськогосподарського призначення", не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття "сільськогосподарське призначення", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки з його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарській діяльності, лісівництві та рибному господарстві), а насамперед з використанням будівлі з метою провадження сільськогосподарської діяльності.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку пункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для ведення сільськогосподарської діяльності, лісівництва та рибного господарства.
Так, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу, як власнику об`єктів нежитлової нерухомості, було визначене грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивачу належить на праві власності об`єкт нерухомості - приміщення свинарник, огорожа, замощення, щодо якого контролюючим органом прийнято рішення про донарахування податкових зобов`язань, є будівлею, що може використовуватися у сільськогосподарській діяльності. 
Поряд із тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що вказана будівля/приміщення, яка за своїм прямим призначенням призначені для використання в сільськогосподарській діяльності, використовувалась (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції. Позивачем також з цього приводу не наведено жодного доводу. Не надано позивачем і жодних доказів використання вказаної будівлі для здійснення сільськогосподарської діяльності, а також використання їх за призначенням.
Стосовно доводів позивача, з якими погодився і суд першої інстанції, про те, що позивач є засновником ФГ «М.Б.Д.», колегія суддів зазначає наступне.
Сам факт створення позивачем фермерського господарства та передача в його користування спірного нерухомого майна не може вважатися доведенням факту використання цього майна у сільськогосподарській діяльності. 
Так позивачем не надано до суду належних доказів, що протягом 2023 року ФГ «М.Б.Д.» здійснювало сільськогосподарську діяльність. 
Більш того, актом від 01.01.2022 передано майно у користування фермерському господарству. Доказів подання до податкового органу заяви про об`єкти, через які провадиться господарська діяльність, суду не подано. Також суду не надано доказів, що майно, щодо якого прийнято спірне рішення, передано до складеного капіталу фермерського господарства.
21.02.2022 засновником прийнято рішення про припиненняФГ «М.Б.Д.» . (а.с. 64)
Протягом 2022-2024 років ФГ «М.Б.Д.» не подавало податкову звітність.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що матеріали справи не містять належного та допустимого доказу, яким підтверджується, що нерухоме майно, яке за своїм прямим призначенням може вважатися таким, що призначене для використання в сільськогосподарській діяльності, фактично використовувалось протягом 2023 року (прямо чи побічно) позивачем у виробництві сільськогосподарської продукції.
Вищезазначені висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 квітня 2023 року в справі № 380/2434/20, та №380/18104/21
Правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.02.2025 у справі №140/33208/23 і на які посилався суд першої інстанції не можуть бути застосовані до справи, яка розглядається, з огляду на відмінність фактичних обставин, оскільки у тій справі позивач зокрема доводив використання нерухомості у господарській діяльності. У справі ж, яка переглядається, позивачем не доведено факту приналежності до сільськогосподарських товаровиробників. 
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність оскарженого позивачем податкового повідомлення-рішення, тому підстави для його скасування, як і для задоволення позовних вимог, відсутні.
Оскільки доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області – задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року в адміністративній справі №340/5779/25 – скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак