Сарненський районний суд 
Рівненської області 
________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 572/63/26 
Провадження № 2/572/1176/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року Сарненський районний суд Рівненської області
в складі:
головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.
при секретарі - МОРОЗ Ю.М.
за участі :
представника позивача – ОСОБА_1 
відповідачів – ОСОБА_2 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу №572/63/26 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а також на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,2448 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за цією ж адресою - в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві позивачем вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з 1/2 частини у спільному майні подружжя - житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . 
Позивач вказує, що вказане вище нерухоме майно було набуто матір`ю позивача – ОСОБА_7 , під час перебування у шлюбі із ОСОБА_8 , із яким перебували у шлюбі з 15 лютого 1975 року.
Отже, хоча титульним власником спірного будинковолодіння є ОСОБА_8 , фактично статус вказаного майна – спільне сумісне майно подружжя, оскільки будинок був побудований батьками під час перебування у шлюбі.
Після смерті матері спадщину прийняли відповідно до вимог чинного ЦК 1963 року, дочка ОСОБА_9 , яка є позивачем у справі, а також чоловік – ОСОБА_8 .
Позивач вказує, що вказані вище спадкоємці успадкували в рівних долях належну матері частку спільного майна.
Оскільки на даний час постало питання оформлення спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач просить визнати за нею право власності на 1/4 частину спадкового майна – житлового будинку, що, відповідно, вплине на частки у спадковому майні відповідачів.
Крім цього, позивач вказує, що має право на відповідну частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , відповідно до частки позивача у будинковолодінні.
В судовому засіданні представник позивача заявлені довірителькою позовні вимоги підтримала повністю, дала пояснення відповідно до змісту позовної заяви. 
Відповідачі під час судового провадження заявлені позивачем вимоги заперечили, пояснили, що власником спірного майна був саме ОСОБА_8 , яким було укладено заповіт щодо вказаного у позові нерухомого майна, на користь дочки ОСОБА_10 .
Під час підготовчого провадження відповідачами заявлено клопотання про долучення додаткових письмових доказів, яке судом задоволено.
Інших клопотань сторонами заявлено не було. 
Так, правовідносини між сторонами виникли із права на спадкування.
Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Копія повторно виданого свідоцтва про народження позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доводить, що її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (прізвище позивачем змінено з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », а в подальшому на « ОСОБА_13 », внаслідок реєстрації шлюбів із ОСОБА_14 , що доводиться Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 12 грудня 2025 року, та копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 16 жовтня 2003 року, а також копією свідоцтва про шлюб від 20 травня 2011 року, згідно із яким ОСОБА_15 зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 ) . 
Із дослідженої судом копії свідоцтва про смерть від 25 вересня 1998 року, встановлено, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері. 
Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України – спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини ч.1 ст.1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Аналогічну вимогу містив чинний на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 Цивільний Кодекс 1963 року, статтею 549 якого було встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння 
спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем 
відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Позивач своєчасно прийняла спадщину після смерті матері, оскільки вступила в оперативне управління майном, що доводиться довідкою №1-1950 від 05 грудня 2025 року, виданою Вирівською сільською радою Сарненського району Рівненської області, відповідно до якої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; на день смерті з нею проживали і були зареєстровані чоловік ОСОБА_16 , дочка ОСОБА_9 та онука ОСОБА_17 . 
Таким чином, позивачем дійсно підтверджено факт відкриття спадщини після смерті матері, а також факт прийняття спадщини позивачем.
Однак, на даний час відкрилась спадщина після смерті батька позивача – ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть від 03 грудня 2025 року.
Сторони по справі на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, отже, є такими, що прийняли спадщину.
Вказані обставини доводяться копією довідки №1221 від 2 грудня 2025 року, виданої Вирівською сільською радою Сарненського району.
На даний час спадкування здійснюється за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Сарненського РНО 27 січня 2025 року, згідно із яким ОСОБА_8 усе своє майно заповів дочці – ОСОБА_2 . 
Однак, позивач вказує, що має право на частину спадкового майна в порядку спадкування після смерті матері.
Відповідно до ст. 328 ЦК України – право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Копія довідки № 1-1948 від 05 грудня 2025 року, видана Вирівською сільською радою Сарненського району Рівненської області, доводить, що згідно по господарської книги №7 за 2021-2025 роки, номер об`єкта по господарського обліку 02-0475-1, будинок АДРЕСА_1 , обліковується за померлим ОСОБА_8 .
Отже, ОСОБА_8 дійсно набув право власності на спірне майно на законних підставах.
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тими обставинами, що її батьки побудували спірний житловий будинок під час перебування у шлюбі, через що він є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Статті 57 та 61 СК України визначають особисту приватну власність дружини, чоловіка та об`єкти права спільної сумісної власності. Кодекс про шлюб та сім`ю України, який втратив чинність, однак, був чинним на час перебування у шлюбі батьків позивача, визначав презумпцію спільності відповідного майна, як це передбачено й у ст. 60 СК України. 
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України – майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься у Сімейному кодексі України. Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку.
В даному випадку слід з`ясувати правовий режим спірного майна на момент набуття його у власність, щодо якого постає питання про його входження до спадкової маси та з`ясувати - чи належить об`єкт до спільної сумісної власності чи є особистим майном спадкодавця. 
Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували між собою у шлюбі, який припинився внаслідок смерті одного з подружжя, а саме – ОСОБА_7 , що мало місце 25 вересня 1998 року та підтверджено документально. 
Отже, виключно майно, набуте подружжям з часу реєстрації шлюбу і до 25 вересня 1998 року має статус спільного сумісного майна подружжя.
Інформація, сформована за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» за № 5005611697247 та № 5005611724811 від 12 грудня 2025 року доводить, що за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на житловий будинок із господарськими будівлями, земельну ділянку площею 0,2448 га., по АДРЕСА_2 – 13 червня 2023 року та 28 листопада 2023 року, відповідно.
Підстава державної реєстрації будинковолодіння – виписка з по господарської книги №1-1150 від 18 квітня 2023 року, технічний паспорт від 11 червня 2023 року; підстава для реєстрації земельної ділянки – рішення про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність №916 від 07 листопада 2023 року.
Вказані обставини підтверджені додатково наданими суду відповідачами копіями виписки з погосподарської книги №1-1150 від 18 квітня 2023 року та Витягом з державного реєстру речових прав від 28 листопада 2023 року.
Згідно із рішенням Вирівської сільської ради №916 від 07 листопада 2023 року – цим рішенням ОСОБА_8 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,2448 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 на території Вирівської сільської ради. 
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів набуття спірного майна ОСОБА_8 та ОСОБА_7 саме під час перебування у шлюбі, позивачем суду не надано.
Крім цього, позивачем не надано доказів на доведення періоду перебування її батьків у зареєстрованому шлюбі.
Отже, підстав для визнання вказаного у позові майна спільною сумісною власністю подружжя, а саме – батьків позивача, немає.
Вказані обставини підтверджені також копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 квітня 1999 року, відповідно до якого до складу спадщини після смерті ОСОБА_18 увійшов виключно транспортний засіб – автомобіль марки «ЗАЗ-968», 1974 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
З огляду на наведене - спірне майно, а саме : житловий будинок та земельна ділянка не входять до спадкової маси після смерті ОСОБА_7 , оскільки стороною не доведено факт набуття цього майна під час перебування батьків у шлюбі, через що позовні вимоги ОСОБА_6 до задоволення не підлягають.

На підставі наведеного, ст.ст.328, 1218, 1220, 1222, 1235, 1261 ЦК України, керуючись ст.ст.81, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ : 

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (жительки АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (жительки АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (жительки АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 ) про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а також на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,2448 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за цією ж адресою, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 – відмовити повністю,за безпідставністю заявлених вимог. 
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. 
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: