Справа № 991/247/26
Провадження № 2-з/991/1/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
ОКРЕМА ДУМКА
судді Вищого антикорупційного суду Чернової О.В. щодо ухвали від 16.01.2026
16 січня 2026 року м. Київ

І. Історія провадження
08 січня 2025 року до Вищого антикорупційного суду надійшла заява держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Іванющенка О.А. про забезпечення позову до подання позовної заяви Держави Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання необґрунтованими та стягнення у дохід держави таких активів - доходу у розмірі 909 600,00 грн, отриманого від визнаного судом необґрунтованого активу-автомобіля марки «LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE», VIN: НОМЕР_1 ,2021 р.в. (проданого 14.09.2024 ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , за 4 200 000 грн), шляхом накладення арешту на інші активи відповідачів:
(1) машиномісце № НОМЕР_3 , вартістю на час придбання 81 130 грн, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2109697651101, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 );
(2) квартиру, вартістю на час придбання 100 000 грн., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2209629151101, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 );
(3) земельну ділянку кадастровий номер 5123755800:01:003:5625, вартістю на час придбання 3 140 грн., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 2815893751237, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 );
(4) автомобіль марки Toyota, модель C-HR Hybrid, номер кузова НОМЕР_5 , 2020 року, д.н.з. НОМЕР_6 , з накладенням заборони на його переміщення за межі території України.
16 січня 2026 року ухвалою Вищого антикорупційного суду у задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви було відмовлено.
ІІ. Підстави для висловлення окремої думки
Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, колегія суддів виходила з того, що (1) відповідно до положень ч. 2 ст. 290 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), позов про цивільну конфіскацію подається, якщо різниця між вартістю активів посадовця та його законними доходами дорівнює або перевищує 1 505 250 грн. Заявлена Позивачем ціна позову у сумі 909 600,00 грн є нижчою за встановлений законом поріг, що позбавляє його права для звернення з позовом про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення у дохід держави. З огляду на це, вимоги Позивача перебувають поза межами правового поля цивільної конфіскації, що унеможливлює задоволення заяви про забезпечення позову.
Окрім того, (2) колегія суддів вказала також і те, що прокурором не зазначена як дійсна ринкова вартість майна, на яке він просить накласти арешт, та не надано доказів на її підтвердження, і не надано доказів на підтвердження належності цього майна на праві власності ОСОБА_2 станом на час звернення із заявою про забезпечення позову до суду.

Відповідно до положень частини 3 статті 35 ЦПК України, вважаю за необхідне висловити свою незгоду з вказаним судовим рішенням з огляду на таке.
Пункт 1-1 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, мають бути наведені у достатньому обсязі дані, які дають змогу вважати активи необґрунтованими, а у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на інші активи відповідача, які відповідають вартості активів, які є предметом спору, - також обґрунтування неможливості накладення арешту саме на оспорювані активи.
Колегією суддів встановлено, що рішенням Вищого антикорупційного суду від 20.08.2025 у справі № 991/1453/25 задоволено позов Держави Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано необґрунтованим активом автомобіль «Land Rover Range Rover Voque», номер кузова НОМЕР_1 , 2021 року випуску та стягнуто в дохід держави його вартість - 3 290 400,00 грн. Постановою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 27.11.2025 вказане рішення було залишено без змін.
З матеріалів справи про забезпечення позову до подання позовної заявивбачається,
що 14.09.2024 на підставі відповідного договору купівлі-продажу вказаний автомобіль
був відчужений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 за 4 200 000,00 грн.
У зв`язку з цим Позивач просив забезпечити позов до подання позовної заяви Держави Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання необґрунтованим активом доходу у розмірі 909 600,00 грн, отриманого від визнаного судом необґрунтованим активом - автомобіля марки «LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE», VIN НОМЕР_1 , 2021 р.в. На думку прокурора, дохід в сумі 909 600,00 грн, отриманий від продажу необґрунтованого активу, підлягає стягненню та має бути забезпечений, шляхом накладення арешту на інші активи відповідачів, які відповідають їх вартості.
Положеннями ч. 2 ст. 290 ЦПК України передбачено, що позов пред`являється щодо: 
(1) активів, набутих після дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів", якщо різниця між їх вартістю і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у сімсот п`ятдесят і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності зазначеним Законом, але не перевищує межу, встановлену статтею 368-5 Кримінального кодексу України;
(2) активів, набутих після дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів", якщо різниця між їх вартістю і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у сімсот п`ятдесят і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності зазначеним Законом, а кримінальне провадження за статтею 368-5 Кримінального кодексу України, предметом злочину в якому були ці активи, закрите на підставі пунктів 3, 4, 5, 8, 10 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України і відповідне рішення набуло статусу остаточного;
(3) доходів, отриманих від вказаних вище активів.
Відповідно до наявних матеріалів справи, вбачається наявність спору між сторонами щодо визнання необґрунтованим активом доходу у розмірі 909 600,00 грн, отриманого від продажу визнаного судом необґрунтованим активом - автомобіля марки «LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE», VIN НОМЕР_1 , 2021 р.в. 
З огляду на твердження прокурора про те, що 909 600,00 грн, які складають ціну майбутнього позову, є доходом, що був отриманий від продажу необґрунтованого активу, у цьому випадку є необхідність у застосуванні положень саме абз. 4 ч. 2 ст. 290 ЦПК України. Відтак, на мою думку, необхідність обов`язкової наявності різниці між вартістю активів посадовця та його законними доходами, яка дорівнює або перевищує 1 505 250 грн, для можливості звернення з позовом у цьому випадку не застосовується.
Таким чином, не надаючи оцінку доведеності тверджень про необґрунтованість активів, не погоджуюсь з висновком колегії суддів про те, що вимоги Позивача перебувають поза межами правового поля цивільної конфіскації, оскількинаявні матеріали справи дають підстави для висновку про існування спору між сторонами щодо визнання необґрунтованими активів та стягнення їх в дохід держави, а саме, доходів, отриманих від необґрунтованих активів, а відтак, з огляду на абз. 4 ч. 2 ст. 290 ЦПК України заява про забезпечення позову є предметною. 
Окрім того, не погоджуюсь з висновком колегії суддів про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з огляду на ненадання прокурором доказів дійсної ринкової вартості майна та доказів належності його на праві власності відповідачу станом на момент звернення до суду.
Відповідно до засад цивільного судочинства суд не є суб`єктом збирання доказів у справі та не підміняє собою сторони у виконанні їх процесуального обов`язку щодо доказування. Водночас, під час розгляду заяви про забезпечення позову суд зобов`язаний перевірити обґрунтованість заявлених заходів забезпечення позову, їх зв`язок із предметом позову, а також співмірність таких заходів із заявленими позовними вимогами.
Така перевірка має оціночний і попередній характер та спрямована на недопущення явно надмірного обмеження майнових прав відповідача. При цьому суд не вирішує питання доведеності позовних вимог, оскільки ці питання є предметом розгляду справи по суті.
Так, відповідно до п. 11 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. 
Разом із тим, відсутність у матеріалах справи доказів, що підтверджують право власності на ці активи та ринкову вартість іншого майна, на яке позивач просить накласти арешт задля забезпечення позову про стягнення грошових коштів у сумі 909 600 грн, станом на момент звернення до суду сама по собі не звільняє суд від обов`язку оцінити співмірність заявлених заходів забезпечення позову (відповідність вартості цих інших активів вартості необґрунтованого активу) з урахуванням характеру позовних вимог та наявних у розпорядженні суду публічних даних.
У цьому аспекті використання судом задля перевірки належності на час розгляду заяви на праві власності цих активів відповідачеві та ринкову вартість іншого майна, на яке позивач просить накласти арешт, відомостей з загальнодоступних джерел інформації, зокрема офіційних державних реєстрів чи інших інформаційних ресурсів, не свідчить про вихід за межі принципу змагальності чи про підміну обов`язку сторін щодо доказування, а є складовою здійснення судового контролю за дотриманням вимог розумності, пропорційності та балансу інтересів сторін у цивільному процесі.
З огляду на вказане, вважаю, що вказана заява про забезпечення позову підлягала частковому задоволенню, шляхом накладення арешту на співмірну частину інших активів Відповідачів, про застосування заходів забезпечення позову щодо яких звернувся Позивач.

Суддя            О.В. Чернова