ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року	Львів	Справа № 140/4023/25 пров. № А/857/47652/25	

суддя в 1-й інстанції – Плахтій Н.Б.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Заверухи О.Б., Гінди О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року, ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м.Луцьк у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ: 
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – відповідач 2), в якому просить визнати протиправними дій щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати здійснити перерахунок призначеної пенсії, зарахувавши до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період проходження військової служби з 11.04.1983 по 31.05.1993, у тому числі з 24.08.1990 по 20.01.1993 на посаді начальника медичної служби пошуково-рятувального корабля (військово-облікова спеціальність «Хірургія»); зобов`язати призначити разову грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі десяти місячних пенсій.

1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо неврахування до спеціального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.04.1984 по 01.08.1984 на станції швидкої допомоги, періоду проходження військової служби з 04.08.1984 по 31.05.1993 та не призначення до виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи з 01.04.1984 по 01.08.1984 на станції швидкої допомоги, період проходження військової служби з 04.08.1984 по 31.05.1993 та призначити до виплати грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Апелянт свою позицію обґрунтовує тим, що позивачем не дотримано порядку звернення до органів Пенсійного фонду, визначеного чинним законодавством України.
При цьому зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області з 21.12.2024 та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. До спеціального стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 01.04.1984 по 01.08.1984 у зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки, необхідної для визначення права для призначення одноразової грошової допомоги та період проходження військової служби з 04.08.1984 по 31.05.1993, в тому числі період трудової діяльності з 24.08.1990 по 20.01.1993 (згідно довідки №202 від 09.01.2025), оскільки займана посада та заклад відсутні в переліку закладів і установ охорони здоров`я та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відсутня інформація про перебування (відсутність) у відпустках без збереження заробітної плати, зазначена довідка не містить підписів відповідальних осіб, визначених нормами законодавства. Позивачем не надано уточнюючих документів щодо інформації по займаній посаді та структурного підрозділу місця несення служби. Таким чином, Головним управлінням правомірно прийнято рішення від 19.02.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Також, скаржник вказує, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області не приймало рішення за наслідком розгляду заяви позивача від 24.02.2025 про призначення разової грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду – ГУ ПФУ у Волинській області. Отже, ГУ ПФУ в Кіровоградській області не є суб`єктом прийняття рішення про нарахування та виплату грошової допомоги по відношенню до ОСОБА_1 , а тому є неналежним відповідачем у даній справі.

1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

1.5. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.02.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії, у якій також просив призначити одноразову грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсії.
За принципом екстериторіальності заява позивача розглянута ГУ ПФУ в Кіровоградській області, яким прийнято рішення від 19.02.2025 №032350030969 про призначення позивачу з 21.12.2024 пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з розрахунком стажу загальний страховий стаж позивача на момент призначення пенсії становить 44 роки 1 місяць 10 днів, в тому числі спеціальний стаж (медичний працівник) – 31 рік 05 місяців 11 днів.
Позивач 24.02.2025 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просив надати йому письмове пояснення, чому при первинному призначенні пенсії йому не зарахували до спеціального страхового стажу період проходження військової служби, та просив призначити одноразову грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсії (а.с.13-14)
Листом від 24.03.2025 №3820-2515/К-02/8-0300/25 до ГУ ПФУ у Волинській області зазначило, що спірний період проходження військової служби з 11.04.1983 по 31.05.1993, у тому числі з 24.08.1990 по 20.01.1993 на посаді начальника медичної служби пошуково-рятувального корабля, військово-облікова спеціальність «Хірургія», зараховано до страхового стажу на загальних підставах на підставі довідки від 09.01.2025 №2072 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте зазначений документ не містить інформації щодо займаної посади та структурного підрозділу місця несення служби (а.с.15-16).
Позивач не погоджуючись з вказаними діями щодо не зарахування до спеціального страхового стажу період проходження військової служби, звернувся з даним позовом до суду.

2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі – Закон №1058-IV) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» – «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі – Порядок №1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
Пунктом 5 Порядку №1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (пункти 6, 7 Порядку №1191).
Право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають особи за наявності таких умов: досягнення особою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV; робота в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; наявність відповідного страхового стажу, зокрема, 35 років для чоловіків; не отримання ними будь-якої пенсії до цього.
Як вбачається з матеріалів справи, у заяві від 10.02.2025 позивач просив не лише призначити пенсію, а й виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій.
Розглядаючи заяву ОСОБА_1 від 10.02.2025, ГУ ПФУ в Кіровоградській області не прийняло рішення щодо виплати позивачу грошової допомоги.
Отже, твердження апелянта про те, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області в даному випадку є неналежним відповідачем, суд до уваги не бере, позаяк такі є безпідставними.
У заяві від 24.02.2025, адресованій ГУ ПФУ у Волинській області, позивач просив надати пояснення причин невиплати грошової допомоги, на яку отримав відповідь від 24.03.2025, що вказує на те, що заява від 24.02.2025 не є зверненням за призначенням грошової допомоги, а тому суд відхиляє доводи представника відповідача-2, що із заявою встановленого зразка про призначення пенсії позивач не звертався.
Згідно листа ГУ ПФУ у Волинській області від 24.03.2025, підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, встановленої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, слугувала відсутність у нього необхідного спеціального стажу роботи на посадах в закладах та установах охорони здоров`я державної або комунальної форми власності, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» – «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Разом з тим, відповідачем 2 не враховано до даного стажу періоди проходження військової служби з 11.04.1983 по 31.05.1993, в тому числі перебування з 24.08.1990 по 20.01.1993 на посаді начальника медичної служби науково-рятувального корабля, військово-облікова спеціальність «Хірургія».
Стосовно питання правомірності дій ГУ ПФУ у Кіровоградській області щодо не врахування до спеціального стажу спірного періоду та, як наслідок, не призначення до виплати грошової допомоги, встановленої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, суд зазначає наступне.
Згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Згідно пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, основним документом, який підтверджує трудовий стаж особи є трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909), встановлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.
Згідно Переліку №909 до закладів і установ охорони здоров`я входять, зокрема, лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри, посади, які дають право на пенсію за вислугу років – лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
У пункті 3 примітки до постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
У період до 1992 року діяли Положення про обчислення стажу для призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я та Перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397 (далі – Постанова №1397).
Вказаним Переліком передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші). До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.
Положенням про обчислення стажу для призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я, затвердженим Постановою №1397, було передбачено, що учителям, лікарям та іншим працівникам освіти і охорони здоров`я в стаж роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях та на посадах, робота в яких давала право на пенсію за вислугу років, зараховується служба у складі Збройних Сил СРСР за умови, якщо не менше 2/3 стажу, необхідного для призначення пенсії, приходиться на роботу в установах, організаціях та на посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років.
Отже, аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що період військової служби до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII.
Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 від 07.03.1984 серії НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи, що з 01.04.1984 по 01.08.1984 позивач працював на посаді фельдшера-диспетчера, фельдшера виїзної бригади міської станції швидкої допомоги (м.Луцьк) та був звільнений у зв`язку з вступом в Ленінградську військово-медичну академію ім.Кірова.
Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 вбачається, що з серпня 1984 року по липень 1990 року позивач проходив військову службу курсантом військово-медичної академії Ленінградської військово-медичної академії ім.Кірова», з серпня 1990 року по травень 1993 року – на посаді начальника медичної служби корабля (а.с.22-23).
Факт проходження позивачем військової служби в період з 04.08.1984 по 31.05.1993, в тому числі з 24.08.1990 по 20.01.1993 на посаді начальника медичної служби пошуково-рятувального корабля, військово-облікова спеціальність «Хірургія», також підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.01.2025 №202 (а.с.85). 
Таким чином, робота на посаді фельдшера на станції швидкої допомоги та військова служба відносяться в стаж роботи за спеціальністю в силу вимог діючого до 1 січня 1992 року законодавства.
Відповідач 2 безпідставно не врахував періоди роботи позивача фельдшером швидкої допомоги з 01.04.1984 по 01.08.1984 та проходження військової служби з 04.08.1984 по 31.05.1994 до спеціального стажу, що сукупно становить 9 років 1 місяць 29 днів.
З врахуванням визначеного відповідачем 2 при призначенні пенсії спеціального стажу позивача (31 рік 95 місяців 11 днів), такий стаж останнього становить більше 35 років, що в свою чергу свідчить про наявність у позивача права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.
Вимоги позивача про зарахування до спеціального стажу періоду з 11.04.1983 по 01.04.1984 є безпідставними, оскільки доказів його зайнятості у вказаний період на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, матеріали справи не містять.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).
30.03.2021 набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова правління ПФУ №25-1).
Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Пунктом 1.1 розділу І Порядку №22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 врегульовано, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
У межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії та виплату одноразової грошової допомоги розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Кіровоградській та за результатом її розгляду прийнято рішення в частині призначення пенсії. 
Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
З огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, зарахувавши до спеціального стажу періоди роботи на проходження військової служби позивачем, призначення одноразової грошової допомоги є саме ГУ ПФУ в Кіровоградській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 та прийняв рішення в частині призначення пенсії за віком.
ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало жодного рішення за наслідками її розгляду, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення).
Таким чином, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо неврахування до спеціального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.04.1984 по 01.08.1984 на станції швидкої допомоги, періоду проходження військової служби з 04.08.1984 по 31.05.1993, та, як наслідок, не призначення йому до виплати грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, зобов`язання відповідача-2 зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 вказані періоди та призначити до виплати грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно із статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі №140/4023/25 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	В. О. Кушнір 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	О. М. Гінда