Справа № 462/529/26 

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 лютого 2026 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Палюх Н.М., розглянувши матеріали справи, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фізичної особи-підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 

за ч. 1 ст.173-2 КУпАП
в с т а н о в и в :
Згідно з протоколом, ОСОБА_1 о 05.17 год 17.01.2026 у АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: ображав нецензурними словами, чинив психологічний тиск, внаслідок чого було завдано шкоду її психічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Васечко Ю.А. у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Надіслав на адресу суду клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування клопотання покликається на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні свідки вчинення правопорушення, відсутнє відео з реєстраторів працівників поліції, яке б підтверджувало або спростовувало дії ОСОБА_1 . Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Окрім цього, зазначає, що зміст протоколу не відповідає диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, у ньому не зазначено об`єктивної сторони вказаного правопорушення, а саме: в яких конкретних діях ОСОБА_1 полягало вчинення «психологічного і фізичного насильства щодо колишньої дружини», не зазначено про настання саме фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій. Таким чином, у протоколі не зазначена суть правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Враховуючи, що у справі відсутні допустимі докази, які б об`єктивно та поза розумним сумнівом доводили б факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. За наведеного, просить суд закрити провадження у справі про притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення та проводити розгляд справи без його та Михайлишина участі.
Потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Надіслала суду заяву, підписану електронним цифровим підписом, у якій просить розглядати справу без її участі та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Пояснила, що 17.01.2026 між нею та ОСОБА_1 відбувся звичайний сімейний конфлікт. Окрім цього, зазначила, що системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. В той час, під конфліктом слід розуміти такий стан взаємовідносин, яких характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби; ситуація, у якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Жодних претензій до ОСОБА_1 не має.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідальність за ч. 1 ст.173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Відповідно до п.14 ч. 1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Вказані положення закону окреслюють перелік дій, одна чи декілька із яких, можуть становити собою об`єктивну сторону (форму вираження) психологічного насильства.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За диспозицією статті 173-2 КУпАП об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Згідно з протоколом серії АА №154915 від 17.01.2026, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_2 , а саме дії психологічного та фізичного характеру.
При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 заперечив, що вчиняв 17.01.2026 домашнє насильство будь-якого характеру щодо ОСОБА_2 , при цьому суду не надано жодних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 17.01.2026 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, зокрема відсутні фото та відеоматеріали події, відсутні письмові пояснення ОСОБА_2 , яка є потерпілою та свідків факту правопорушення.
В матеріалах справи міститься лише протокол про адміністративне правопорушення серії АА №154915 від 17.01.2026, форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, рапорт працівника поліції та заява, які не можуть бути єдиним доказом вчинення адміністративного правопорушення. Натомість наявна заява потерпілої ОСОБА_2 , згідно з якою останнє вважає події, які відбулись 17.01.2026 звичайним сімейним конфліктом та що жодних претензій до ОСОБА_1 не має.
За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.
Таким чином, відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Оцінюючи надані докази в їх сукупності, приходжу до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому, беручи до уваги принцип, закріплений в ст.62 Конституції України, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що згідно п.1 ст.247 КУпАП є обставиною, яка виключає провадження по справі.
Керуючись ст.ст.173-2, 245, 251, 276-280, 283-287 КУПАП, суд

п о с т а н о в и в :
провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: