Справа № 183/10647/25
№ 1-кп/183/1591/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 12025042350001009 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карачіївці Віньковецького району Хмельницької області, громадянина України, з повною середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця, на посаді водія 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдата зарахованого у військову частину НОМЕР_2 для подальшого проходження служби після самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 04.09.2024 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 15.09.2025 року Самарівським міськрайонний судом Дніпропетровської області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст.71,72 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.09.2024 року до покарання призначеного за цим вироком і остаточно визначено покарання у виді 7 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу командира військової частина НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.12.2024 за №363, матроса ОСОБА_5 призначено на посаду водія 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.
Таким чином, водій 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_5 в розумінні вимог ст.ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України, є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину, та останньому було достеменно відомо про несення військової служби під час воєнного стану.
Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Згідно до ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Матрос ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, берегти державне майно, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь.
Проте, водій 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин. 
Так, з метою виконання завдань за призначенням особовий склад військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і водій 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_5 , розташувались в районі тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану).
Реалізуючи свій злочинний намір, матрос ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на особливий період і проходячи її на посаді водія 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , матроса, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1–4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 01 січня 2025 року самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_2 , чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися до 25 червня 2025 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місця знаходження, а саме на території м. Самар Дніпропетровської області.
Крім того, відповідно до наказу командира військової частина НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.06.2025 за №184, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, солдата ОСОБА_5 зараховано у військову частину НОМЕР_2 для подальшого проходження служби після самовільно залишення військової частини НОМЕР_1 до тимчасового особового складу та на котлове забезпечення з 26 червня 2025 року.
Таким чином, солдат військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_5 в розумінні вимог ст.ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України, є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину, та останньому було достеменно відомо про несення військової служби під час воєнного стану.
Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Згідно до ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, берегти державне майно, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь.
Проте, солдат військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин. 
Так, з метою виконання завдань за призначенням особовий склад військової частини НОМЕР_2 , в тому числі солдат ОСОБА_5 , розташувались поблизу селища Черкаське Самарівського району Дніпропетровської (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану).
Реалізуючи свій злочинний намір, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на особливий період і проходячи її на посаді солдата військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1–4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, повторно з метою тимчасового ухилення від військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 16 липня 2025 року самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_2 поблизу АДРЕСА_3 , чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися до 28 серпня 2025 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місця знаходження, а саме на території м. Хмельницький Хмельницької області.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Вказав, що він дійсно 01.01.2025 року пішов у СЗЧ та через місяць повернувся на військову службу. Однак, 16.07.2025 року знову пішов у СЗЧ та перебував поза межами військової частини до 28.08.2025 року. На даний час бажає продовжувати військову службу в ЗСУ. У скоєному він щиро кається.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 :
-по епізоду за 01 січня 2025 року у самовільному залишенні місця служби без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану;
-по епізоду за 16 липня 2025 року у самовільному залишенні місця служби без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який на обліку у лікарів не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо. 
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.
Однак, обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд визнає повторність та рецидив злочинів.
Суд також враховує той факт, що ОСОБА_5 за місцем служби характеризується негативно, раніше судимий, на шлях виправлення не став і знову вчинив злочини, які є тяжкими.
За таких обставин, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених злочинів, конкретним їх обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують їх, даним про особу обвинуваченого.
Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, судом встановлено, що після постановлення вироку Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 15.09.2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні іншого кримінального правопорушення, вчиненого ним до постановлення попереднього вироку, а тому остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, а саме шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеним за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 15.09.2025 року.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,
у х в а л и в :

ОСОБА_5  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 15 вересня 2025 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_5  відраховувати з дня набрання вироком законної сили.
Зарахувати у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбуте за попереднім вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від15 вересня 2025 року.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя       ОСОБА_1