ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року  Справа №924/677/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя  Мельник О.В.
суддя Олексюк Г.Є. 
суддя Петухов М.Г. 
секретар судового засідання Левчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Поліщука Юрія Петровича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.11.2025 (суддя Димбовський В.В., повне рішення складено 25.11.2025) 
за позовом Керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нетішинської міської ради 
до 1) Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нетішинської міської ради
2) Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Комфорт"
3) Фізичної особи-підприємця Поліщука Юрія Петровича 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача-3: 
1) Фізична особа-підприємець Поліщук Катерина Юріївна
2) Фізичної особи-підприємець Коханюк Наталія Георгіївна
про визнання протиправним та скасування паспорту прив`язки, визнання недійсним договору 
за участю представників: 
прокуратури - Ковальчук І.Л.,
позивача - не з`явився,
відповідача-1 - не з`явився,
відповідача-2 - не з`явився,
відповідача-3 - не з`явився,
третіх осіб - не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19.11.2025 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування паспорту прив`язки групи з чотирьох тимчасових споруд у районі між р.Горинь та вулицями Шевченка та Михайлова (паркова зона), виданий Фізичній особі-підприємцю Поліщуку Ю.П. від 16.07.2020.
Визнано недійсним договір №2-С про встановлення строкового земельного сервітуту на право розміщення тимчасової споруди на частині земельної ділянки від 02.07.2020. Стягнуто з Комунального підприємства Нетішинської міської ради ''Комфорт'' та з Фізичної особи-підприємця Поліщука Юрія Петровича на користь Хмельницької обласної прокуратури по 1514,00 грн витрат по сплаті судового збору з кожного.
Суд першої інстанції, враховуючи ст.2 ГПК України, ст.4 КАС України, а також зміст Положення про відділ містобудування, архітектури та благоустрою виконавчого комітету Нетішинської міської ради, зважаючи на те, що Відділ є організаційно-розпорядчим виконавчим органом Нетішинської міської ради, а його дії по видачі спірного паспорту прив`язки тимчасової споруди пов`язані із реалізацією публічно-владних управлінських функцій у сфері благоустрою території населеного пункту, містобудування та земельних відносин міста Нетішина, дійшов висновку, що оскарження паспорту прив`язки, як акта органу місцевого самоврядування, який здійснює управлінські функції у сфері благоустрою населеного пункту зумовлено правовідносинами публічно-правового характеру.
Зважаючи на те, що спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій належать до компетенції адміністративних судів, господарський суд задоволив клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування паспорту прив`язки групи з чотирьох тимчасових споруд, та відповідно закрив провадження у вказаній частині на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України. 
Господарський суд встановив, що як вбачається з паспорту прив`язки №11/2020, виданого 16.07.2020 ФОП Поліщуку Ю.П., а саме зі схеми розміщення групи з чотирьох тимчасових споруд, схеми фасаду групи тимчасових споруд, тимчасова споруда є суцільною та має довжину 20 м, ширину 6 м, що значно перевищує 30 кв.м. 
Відтак, зважаючи на загальну площу тимчасової споруди, яка перевищує 30 кв.м., суд дійшов висновку, що належний ФОП Поліщуку Ю.П. павільйон не є тимчасовою спорудою/малою архітектурною формою право на розміщення якої може бути реалізовано на правах земельного сервітуту відповідно до пункт "в" ч. 1 ст. 99 ЗК України.
Враховуючи викладене, зазначив, що між Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Юрієм Петровичем та Комунальним підприємством Нетішинської міської ради ''Комфорт'' укладено договір про встановлення строкового земельного сервітуту на право розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, яка не відповідає ознакам "тимчасової споруди", оскільки площа цієї споруди (павільйону) перевищує максимальну допустиму площу, визначену законом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що зміст оспорюваного договору №2-С від 02.07.2020 строкового земельного сервітуту на право розміщення тимчасової споруди на частині земельної ділянки, не відповідає вимогам законодавства, що є підставою для визнання його недійсним та задоволення позовних у вказаній частині.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Фізична особа-підприємець Поліщук Юрій Петрович звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення в частині визнання недійсним договір №2-С про встановлення строкового земельного сервітуту на право розміщення тимчасової споруди на частині земельної ділянки від 02.07.2020 скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині з новим розподілом судових витрат.
Апелянт, зокрема, вказує, що відповідно до п.1.10 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затв. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244 (в редакції, чинній на момент оформлення паспорта прив`язки), для розміщення групи ТС (але не більше п`яти) розробляється єдиний паспорт прив`язки ТС з прив`язкою кожної окремої ТС з відображенням благоустрою прилеглої території та інженерного забезпечення (на топографо-геодезичній основі М 1:500).
При цьому, зауважує, що після виключення п.1.10. з Порядку №244, його нова редакція не містила жодного положення, яке б прямо забороняло продовження строку дії вже виданих паспортів прив`язки, зокрема на групу тимчасових споруд, оформлених у законний спосіб до внесення змін. Порядок не містив жодного механізму або процедури щодо визнання недійсними, скасування або приведення у відповідність вже виданих паспортів прив`язки, які були оформлені та діяли на законних підставах згідно з попередньою редакцією. 
Таким чином, вважає, що виключення пункту 1.10. з Порядку №244 не може бути розцінене як правова підстава для скасування або визнання недійсним паспорта прив`язки, який був оформлений у період дії відповідної редакції нормативного акта.
Скаржник зазначає, що тимчасові споруди, розміщені на підставі паспорта прив`язки №11/2020, відповідають ознакам тимчасових споруд згідно з Порядком; вони не є об`єктами нерухомого майна, не мають фундаменту, легко демонтуються; кожна споруда може функціонувати окремо, що виключає твердження про їх об`єднання в єдиний капітальний об`єкт; розміщення групи споруд за одним паспортом у редакції Порядку, чинній на момент погодження, було прямо передбачене законодавством.
Також звертає увагу, що ч.2 ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює обмеження площі саме для окремого павільйону як конструктивно завершеного об`єкту, а не для групи павільйонів. Суд не навів жодної правової норми, яка б забороняла розміщення декількох тимчасових споруд поруч одна з одною на одній земельній ділянці або їх зблокування у єдиний архітектурний комплекс за умови дотримання вимог щодо площі кожної окремої споруди.
Відповідач-3 вказує, що паспорт прив`язки є чинним адміністративним актом, не скасованим і не визнаним незаконним у встановленому порядку, а тому до нього застосовується презумпція законності. Отже, суд не мав правових підстав для висновку про невідповідність споруд законодавчим вимогам всупереч чинному паспорту прив`язки. 
Зауважує, що суд не надав оцінки доводам відповідача про те, що площа кожного торговельного павільйону за кресленням контурів не перевищує 30 кв.м. Відповідач посилався на те, що в жодному документі, наявному в матеріалах справи, не міститься інформації щодо перевищення площі ТС 30 кв.м., але суд не дослідив ці обставини.
Крім того, скаржник вважає, що висновок суду першої інстанції про порушення п.4.6 договору сервітуту ґрунтується на помилковому змішанні понять "предмет сервітуту" та "стаціонарні тимчасові споруди", оскільки предметом земельного сервітуту від 02.07.2020 є саме земельна ділянка, право користування нею, а не споруди, розміщені на цій ділянці. 
У відповідності до ст.263 ГПК України прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що на момент видачі паспорту прив`язки від 16.07.2020 і його подальшого продовження, діяли чіткі обмеження щодо дозволеної площі тимчасової споруди, однак відділом містобудування, архітектури та благоустрою виконавчого комітету Нетішинської міської ради неправомірно видано паспорт прив`язки групи з чотирьох тимчасових споруд, загальною площею 120 кв.м., чим не враховано невідповідність площі розміщеної тимчасової споруди вимогам закону. 
Також зазначає, що група з тимчасових споруд фактично становить одну суцільну конструкцію з двома входами/виходами, площа якої значно перевищує визначені законодавством розміри для таких споруд, що підтверджується паспортом прив`язки (реєстраційний №11/2020), зокрема кресленнями контурів ТС. У свою чергу, доводи апелянта про автономність кожної з тимчасових споруд суперечать паспорту прив`язки та фактично поставленій споруді.
Вважає, що ФОП Поліщуком Ю.П. порушено умови договору №2-С в частині передачі права користування земельною ділянкою стороннім фізичним особам-підприємцям Коханюк Н.Г. та Поліщук К.Ю. з урахуванням принципу єдності земельної ділянки та будівлі, на якій вона розміщена. Отже, у такому випадку порушується баланс публічних і приватних (індивідуальних) інтересів, оскільки такі дії покликані відновити законність та правовий порядок у сфері спірних правовідносин та забезпечити, при цьому, дотримання інтересів широкого кола осіб - територіальної громади міста, запобігти негативним наслідкам, що можуть настати у зв`язку з недотриманням встановленого законодавством порядку розміщення ТС.
Прокурор просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.11.2025 залишити без змін, а апеляційну скаргу ФОП Поліщука Ю.П. - без задоволення.
У судове засідання, призначене на 23.03.2026 року, позивач, відповідачі та треті особи не забезпечили явку своїх уповноважених представників, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Разом з тим, керуючись ст.42 ГПК України, позивач та відповідач-1 подали клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності їх представників. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. 
Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи приписи ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги відповідні клопотання позивача та відповідача-1, а також той факт, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача, відповідачів та третіх осіб.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, скаржник просить призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення правової природи та технічних характеристик спірних тимчасових споруд та встановлення фактичної площі кожної споруди окремо по зовнішньому контуру. 
Апелянт вважає, що зазначені обставини не можуть бути встановлені судом самостійно без залучення спеціальних знань у галузі будівництва та архітектури, оскільки ані матеріали справи, ані паспорт прив`язки не містять достатньої технічної інформації для вирішення питання про конструктивну єдність чи самостійність споруд. Візуальний огляд документів не дозволяє зробити обґрунтований висновок, оскільки для цього необхідний професійний аналіз технічних рішень, проведення натурних обстежень з точними вимірюваннями, дослідження будівельних та інженерних систем.
З огляду на викладене, для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, встановлення того, що тимчасові споруди, розміщені на підставі Паспорту прив`язки №11/2020, є окремими самостійними об`єктами та повністю відповідають вимогам ч.2 ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також для спростування необґрунтованих тверджень позивача та висновків суду першої інстанції, відповідач-3 вказує, що існує необхідність у призначенні судової будівельно-технічної експертизи, а тому просить задоволити відповідне клопотання. 
Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу заперечує щодо призначення експертизи у даній справі з підстав, викладених у запереченнях на аналогічне клопотання в суді першої інстанції, зокрема, вважає, що ініціатором клопотання не доведено дійсної необхідності призначення у справі експертизи, адже матеріали справи містять достатньо доказів, на підставі яких можливо з`ясувати всі обставини спірних правовідносин. 
Розглядаючи подане клопотання, колегія суддів зазначає, що згідно з положеннями ст.1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Суд звертає увагу, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі №910/9971/17).
Як вбачається з матеріалів справи, предметом апеляційного розгляду у даній справі є визнання недійсним договору про встановлення строкового земельного сервітуту на право розміщення тимчасової споруди на частині земельної ділянки, у зв`язку із перевищенням площі тимчасової споруди та невідповідністю вимогам законодавства паспорту прив`язки на групу з тимчасових споруд.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані обставини підтверджуються або спростовуються доказами, поданими сторонами до суду, які підлягають оцінці відповідно до ст.86 ГПК України, зокрема, паспортом прив`язки та кресленнями контурів ТС, і виключають необхідність розгляду питань, поставлених апелянтом на вирішення експерта. Водночас, встановлення цих обставин не потребує спеціальних знань та призначення судової експертизи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність дійсної потреби у спеціальних знаннях та відповідно правових підстав для призначення судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку з цим у задоволенні відповідного клопотання апелянта слід відмовити. 
Апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що необґрунтоване призначення у справі №924/677/25 судової експертизи має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, що суперечитиме ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до ч.1 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", "Дульський проти України", "Фридлендер проти Франції").
З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що очевидне безпідставне призначення судової експертизи є порушенням наведених приписів, що має наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи, у тому числі права на розгляд справи судом встановленим законом, у розумний строк, тому у такому випадку відмова у призначенні судової експертизи, що має наслідком зупинення провадження у справі, ґрунтується на засадах верховенства права.
Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Нетішинської міської ради №40/2466 від 30.03.2018 комунальному підприємству Нетішинської міської ради ''Комфорт'' передано у постійне користування земельну ділянку, площею 11,7497 га (к.н.6810500000:02:006:0274) для обслуговування міського парку культури та відпочинку, яка розташована у м.Нетішин, у районі між р.Горинь та вулицями Шевченка та Михайлова.
Рішенням Нетішинської міської ради №64/4104 від 01.11.2019 комунальному підприємству Нетішинської міської ради ''Комфорт'' передано окремі повноваження щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, а саме: укладати строкові договори земельного сервітуту на право розміщення тимчасових споруд на частини земельної ділянки (к.н.6810500000:02:006:0274).
Згідно рішення Нетішинської міської ради №76/4739 від 19.06.2020 комунальному підприємству Нетішинської міської ради ''Комфорт'' погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту для розміщення тимчасових споруд, яке набуває Фізична особа-підприємець Поліщук Юрій Петрович, площею 0,0210 га (в межах земельної ділянки площею 11,7497 га (к.н. 6810500000:02:006:0274).
02.07.2020 року між комунальним підприємством Нетішинської міської ради ''Комфорт'' (власник/користувач) та Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Юрієм Петровичем (сервітуарій) укладено договір №2-С строкового земельного сервітуту на право розміщення тимчасової споруди на частині земельної ділянки, за умовами п.1.1. якого власник/користувач земельної ділянки встановлює земельний сервітут (обмежене платне користування) на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Нетішин, у районі між р. Горинь та вулицями Шевченка та Михайлова та перебуває у постійному користуванні комунального підприємства Нетішинської міської ради ''Комфорт'', площею 0,0210 га (в межах земельної ділянки площею 11,7497 га (кадастровий номер 6810500000:02:006:0274), в інтересах сервітуарія. 
Згідно п. 2.1 договору, строковий сервітут встановлюється терміном на 2 (два) роки з 01.07.2020 по 01.07.2022. 
Відповідно до п.3.1.1. договору, місячна плата згідно цього договору становить 1/12 річної 285,18 грн, згідно з додатком 1 до договору (з урахуванням додаткової угоди №1 від 31.08.2020). 
Пунктом 4.6 договору передбачено, що предмет сервітуту не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом сервітуріарієм іншим фізичним та юридичним особам.
Додатковою угодою №2 від 09.09.2020 до договору сторони внесено зміни, а саме: п.2.1 договору викладено у наступній редакції: ''Строковий сервітут встановлюється терміном на 10 (десять) років з 01.07.2020 до 01.07.2030''. 
09.07.2020 року Фізична особа-підприємець Поліщук Юрій Петрович подав заяву №11 до відділу містобудування, архітектури та благоустрою виконавчого комітету Нетішинської міської ради, згідно якої просив видати паспорт прив`язку тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, що розміщена за адресою: м.Нетішин, у районі між р. Горинь та вулицями Шевченка та Михайлова. 
16.07.2020 року відділом містобудування, архітектури та благоустрою виконавчого комітету Нетішинської міської ради Фізичній особі-підприємцю Поліщуку Юрію Петровичу виданий паспорт прив`язки групи з чотирьох тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у районі між р. Горинь та вулицями Шевченка та Михайлова (паркова зона), строком до 01.07.2022 (реєстраційний №11/2020). 
У подальшому, вказаний паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності продовжений до 31.12.2025, про що здійснено відповідний запис.
Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради №164/2024 від 13.06.2024 Фізичній особі-підприємцю Поліщуку Юрію Петровичу надано згоду на улаштування критого літнього майданчика біля групи з чотирьох тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності ''Дрова'', у районі між р. Горинь та вулицями Шевченка та Чорновола, в м. Нетішин, згідно з ескізним проектом.
02.01.2024 року між Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Юрієм Петровичем (орендодавець), та Фізичною особою-підприємцем Коханюк Наталією Георгієвною (орендар) укладено договір оренди стаціонарної тимчасової споруди №2/01/2024 від 02.01.2024, згідно з п.1.1 якого орендодавець надав, а орендар прийняв в оренду частину групи стаціонарних тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, а саме: одну стаціонарну тимчасову споруду (з закритим приміщенням для тимчасового перебування людей) площею 30 кв.м.; частину стаціонарної тимчасової споруди (з закритим приміщенням для тимчасового перебування людей) площею 20 кв.м., які є частиною групи з чотирьох стаціонарних тимчасових споруд, розташованих за адресою: Хмельницька область, м. Нетішин, у районі між р. Горинь та вулицями Шевченка та Михайлова (паркова зона), розміщених відповідно до паспорту прив`язки групи тимчасових споруд.
Відповідно до п. 1.2, 6.4. договору, термін дії цього договору починається за згодою сторін з 02.01.2024 та закінчується 31.12.2025. Дія договору оренди припиняється внаслідок втрати чинності та/або скасування паспорту прив`язки групи тимчасових споруд.
02.03.2024 року між Фізичною особою-підприємцем Поліщуком Юрієм Петровичем (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Поліщук Катериною Юріївною (орендар) укладено договір оренди стаціонарної тимчасової споруди №3/03/2024, за умовами якого п.1.1. орендодавець надав, а орендар прийняв в оренду частину групи стаціонарних тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, а саме: одну стаціонарну тимчасову споруду (з закритим приміщенням для тимчасового перебування людей) площею 30 кв.м.; частину стаціонарної тимчасової споруди (з закритим приміщенням для тимчасового перебування людей) площею 20 кв.м., які є частиною групи з чотирьох стаціонарних тимчасових споруд, розташованих за адресою: Хмельницька область, м.Нетішин, у районі між р. Горинь та вулицями Шевченка та Михайлова (паркова зона), розміщених відповідно до паспорту прив`язки групи тимчасових споруд.
Згідно п. 1.2, 6.4. договору оренди, термін дії цього договору починається за згодою сторін з 02.03.2024 та закінчується 31.12.2025. Дія договору оренди припиняється внаслідок втрати чинності та/або скасування паспорту прив`язки групи тимчасових споруд.
Прокурор, вказуючи про те, що право користування земельною ділянкою виникло у ФОП Поліщука Ю.П. виключно у зв`язку з розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, яка не відповідає ознакам "тимчасової споруди", оскільки площа цієї споруди перевищує максимальну допустиму площу, а тому відсутні первинні правові підстави для зайняття земельної ділянки, звернувся з даним позовом до суду. 
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, судова колегія, із врахуванням листів Шепетівської окружної прокуратури від 05.03.2025, 01.05.2025, до Нетішинської міської ради, надісланих з метою вивчення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді щодо використання земельних ділянок комунальної власності, а також листа-повідомлення від 24.06.2025, до вказаного органу про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави, вважає вірним висновок суду першої інстанції про дотримання прокурором вимог ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки позивач належним чином не здійснив захист порушених інтересів держави в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у прокурора були обґрунтовані правові підстави для звернення з даним позовом до суду.
Крім того, враховуючи обізнаність Нетішинської міської ради про необхідність захисту інтересів держави, наявність відповідних повноважень для їх захисту шляхом самостійного звернення з відповідним позовом до суду, а також приймаючи до уваги лист міської ради від 13.05.2024 про законність дій Відділу та відповідно відсутність будь-яких посилань на вчинення дій для усунення виявлених порушень в майбутньому, колегія суддів вважає, що відповідний орган фактично усунувся від реалізації повноважень по захисту порушених інтересів держави, що свідчить про його бездіяльність. З огляду на що такий позов пред`являється прокурором в інтересах держави в особі Нетішинської міської ради.
Колегія суддів враховує, що якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абз.1 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру". У цьому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про свідоме нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом.
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №927/172/21, від 28.06.2022 у справі №916/1283/20, від 13.09.2022 у справі №910/14844/21.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує, що відповідач-3 оскаржує рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.11.2025 лише в частині визнання недійсним договору №2-С про встановлення строкового земельного сервітуту на право розміщення тимчасової споруди на частині земельної ділянки від 02.07.2020. 
Відтак, з урахуванням положень ст.269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи та вимоги апеляційної скарги відповідача-3, рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування паспорту прив`язки, апеляційним судом не переглядається.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги ФОП Поліщука П.Я. щодо відсутності правових підстав для визнання недійсним договору №2-С про встановлення строкового земельного сервітуту на право розміщення тимчасової споруди на частині земельної ділянки від 02.07.2020, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
До способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання правочину недійсним (ст.16 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 ст.215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з абз.1 ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Колегія суддів зазначає, що, звертаючись із позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами ст.13, 74 ГПК України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства суд не має підстав для задоволення відповідного позову. 
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.05.2023 у справі №910/7975/21, у постанові Касаційного господарського суду від 02.09.2025 у справі №927/601/24. 
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення ст.3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав для визнання недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанови Верховного Суду від 20.02.2024 у справі №903/1037/22, від 19.03.2024 у справі №910/4293/22, від 31.10.2023 у справі № 908/722/20).
Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у справі №903/1037/22, від 19.03.2024 у справі №910/4293/22). 
Прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що підставою для визнання спірного договору недійсним є невідповідність паспорта прив`язки вимогам чинного законодавства, оскільки визначена ним тимчасова споруда фактично не відповідає ознакам "тимчасової споруди", встановленим ст.28 Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п.1.4 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, що свідчить про незаконність видачі такого паспорта прив`язки та відсутність належних правових підстав для виникнення у ФОП Поліщука Ю.П. права користування земельною ділянкою. 
Крім того, прокурор вказує про укладення договору оренди стаціонарної споруди від 02.01.2024 між ФОП Поліщук Ю.П. та ФОП Коханюк Н.Г., а також договору оренди стаціонарної споруди від 02.03.2024 між ФОП Поліщук Ю.П. та ФОП Поліщук К.Ю., чим порушено умови договору №2-С в частині передачі права користування земельною ділянкою стороннім особам. 
Оцінюючи вказані доводи прокурора, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне. 
Згідно зі ст.395 ЦК України у сукупності із положеннями ч.1 ст.401 ЦК України, сервітут є речовим правом на чуже майно, у тому числі щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
У відповідності до ч.1 ст.98 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).
За положеннями ч.1, 2 ст.402 ЦК України, яка кореспондується з ч.1, 2 ст.100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Апеляційним судом встановлено, що комунальному підприємству Нетішинської міської ради ''Комфорт'' передано у постійне користування земельну ділянку, площею 11,7497 га (к.н.6810500000:02:006:0274) для обслуговування міського парку культури та відпочинку, та передано окремі повноваження щодо управління майном, яке належить до комунальної власності, а саме укладати строкові договори земельного сервітуту на право розміщення тимчасових споруд на частини земельної ділянки (к.н.6810500000:02:006:0274), що підтверджується рішеннями Нетішинської міської ради №40/2466 від 30.03.2018, №64/4104 від 01.11.2019. 
Рішенням Нетішинської міської ради №76/4739 від 19.06.2020 комунальному підприємству Нетішинської міської ради ''Комфорт'' погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту для розміщення тимчасових споруд, яке набуває фізична особа-підприємець Поліщук Юрій Петрович, площею 0,0210 га (в межах земельної ділянки площею 11,7497 га (к.н. 6810500000:02:006:0274).
02.07.2020 року між комунальним підприємством Нетішинської міської ради ''Комфорт'' (власник/користувач) та фізичною особою-підприємцем Поліщуком Юрієм Петровичем (сервітуарій) укладено договір №2-С строкового земельного сервітуту на право розміщення тимчасової споруди на частині земельної ділянки. 
Відповідно до п.1.1. договору, власник/користувач земельної ділянки, на підставі статуту КП НМР "Комфорт", затв. рішенням Нетішинської міської ради від 29.11.2019 №65/4209, Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, рішення Нетішинської міської ради від 01.11.2019 №64/4104 "Про передачу КП НМР "Комфорт" окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень", рішення Нетішинської міської ради від 19.06.2020 №76/4739 "Про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту", встановлює земельний сервітут (обмежене платне користування) на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Нетішин, у районі між р. Горинь та вулицями Шевченка та Михайлова та перебуває у постійному користуванні комунального підприємства Нетішинської міської ради ''Комфорт'', площею 0,0210 га (в межах земельної ділянки площею 11,7497 га (кадастровий номер 6810500000:02:006:0274), в інтересах сервітуарія.
Із аналізу викладеного вбачається, що спірний договір строкового земельного сервітуту має самостійні правові підстави укладення, зокрема, ґрунтується на відповідних рішеннях міської ради, прийнятих у межах наданих законодавством повноважень.
Водночас, колегія суддів зауважує, що спірний договір не містить жодних посилань на паспорт прив`язки тимчасових споруд, не визначає кількість таких споруд, а також не встановлює їх конкретні параметри чи характеристики, які підлягають розміщенню на земельній ділянці.
При цьому, судом враховується, що лише 16.07.2020 року відділом містобудування, архітектури та благоустрою виконавчого комітету Нетішинської міської ради фізичній особі-підприємцю Поліщуку Юрію Петровичу виданий паспорт прив`язки групи з чотирьох тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у районі між р.Горинь та вулицями Шевченка та Михайлова (паркова зона), строком до 01.07.2022 (реєстраційний №11/2020). 
Крім того, апеляційним судом також встановлено, що 02.01.2024 та 02.03.2024 ФОП Поліщук Ю.П. уклав договори оренди стаціонарних споруд з ФОП Коханюк Н.Г. та ФОП Поліщук К.Ю. відповідно.
Таким чином, ані паспорта прив`язки, ані договорів оренди стаціонарних споруд на момент укладення спірного договору від 02.07.2020 не існувало.
Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного в постанові від 22.06.2020 року в справі №177/1942/16-ц, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним. 
Враховуючи відсутність паспорта прив`язки та договорів оренди стаціонарних споруд на момент укладення договору, доводи прокурора про невідповідність такого паспорта вимогам законодавства та порушення умов договору №2-С щодо передачі права користування земельною ділянкою третім особам згідно договорів оренди як підстав для визнання договору недійсним є необґрунтованими та такими, що суперечать ст. 203, 215 ЦК України, оскільки відповідно до ст.13, 74 ГПК України доведенню підлягає наявність обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочину саме на момент його вчинення.
Будь-яких інших доказів у підтвердження наявності підстав для визнання недійсним договору №2-С строкового земельного сервітуту від 02.07.2020 прокурор суду не надав. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що прокурором не доведено обставин недодержання сторонами саме на момент укладення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства, а отже, відсутні фактичні підстави для визнання спірного договору недійсним, що свідчить про неспростування презумпції правомірності правочину відповідно до ст.204 ЦК України та підтверджує його чинність породжувати, змінювати або припиняти цивільні права й обов`язки і створювати у сторін господарські зобов`язання згідно з положеннями ст. 11, 202, 509 ЦК України.
Із врахуванням того, що обставини, на які посилається прокурор, виникли після укладення договору, апеляційний суд не надає правової оцінки відповідності розміщених тимчасових споруд на земельній ділянці, на яку поширюється право сервітуту, вимогам законодавства (в т.ч. щодо правової природи, технічних характеристик, встановлення фактичної площі споруд), а також укладеним договорам оренди стаціонарних споруд та відповідно порушенню п.4.6. договору. 
Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, враховуючи наведені прокурором підстави та обґрунтування позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору №2-С про встановлення строкового земельного сервітут на право розміщення тимчасової споруди на частині земельної ділянки від 02.07.2020 та як наслідок скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.11.2025 у вказаній частині.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 05.10.2022 у справі №923/199/21, звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору й самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.
Враховуючи приписи п.1 ч.4 ст.129 ГПК України, колегією суддів, з підстав часткового скасування судового рішення, задоволення апеляційної скарги та відповідно відмову у задоволенні позову, судовий збір за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладається на прокурора. 
Керуючись ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Поліщука Юрія Петровича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.11.2025 у справі №924/677/25 задоволити. 
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.11.2025 у справі №924/677/25 в частині задоволення позову про визнання недійсним договору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
3. У задоволенні позову про визнання недійсним договору №2-С про встановлення строкового земельного сервітуту на право розміщення тимчасової споруди на частині земельної ділянки від 02.07.2020 відмовити. 
4. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.11.2025 у справі №924/677/25 про закриття провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування паспорту прив`язки залишити без змін. 
5. Стягнути з Хмельницької обласної прокуратури (29000, м.Хмельницький, пров.Військоматський, 3, код ЄДРПОУ 02911102) на користь Фізичної особи-підприємця Поліщука Юрія Петровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 3633,60 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.
6. Господарському суду Хмельницької області видати судовий наказ.
7. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Повна постанова складена "26" березня 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В. 

Суддя   Олексюк Г.Є. 

Суддя   Петухов М.Г.