ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року	Львів	Справа № 260/7283/25 пров. № А/857/14898/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Берегівської окружної прокуратури на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №260/7283/25 за адміністративним позовом Берегівської окружної прокуратури до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Великоберезький заклад загальної середньої освіти імені Добраі Петера Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною, 

місце ухвалення судового рішення 	м. Ужгород	
суддя у І інстанції	Луцович М.М.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року залишено без розгляду позовну заяву у справі №260/7283/25 за адміністративним позовом Берегівської окружної прокуратури до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області.
Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції Берегівська окружна прокуратура звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зокрема скаржник зазначає, що окружною прокуратурою доведено та належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, зокрема тим, що бездіяльність відповідача завдала шкоду інтересам держави у сфері охорони дитинства, а не тільки окремо взятої дитини, оскільки порушує засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини і має на меті забезпечення належної реалізації органами місцевого самоврядування своїх повноважень у сфері захисту дітей; така ситуація створює реальну загроз порушення інтересів держави у сфері охорони дитинства щодо реалізації у повному обсязі завдань заходів державної політики з питань соціально-правового захисту дітей – жителів відповідно територіальної громади. Невиконання уповноваженим органом місцевого самоврядування повноважень у сфер соціального забезпечення дітей, позбавлених батьківського піклування, та дітей-сиріт при одночасній бездіяльності органу, який за законом уповноважений здійснювати контроль за реалізацією державної політики у сфері охорони дитинства - є порушенням інтересів держави. 
Саме невиконання відповідачем вимог статті 8 Закону № 2342-IV з мотивів того, що не визначено джерела фінансування, розпорядника коштів вказаної грошової допомоги та механізми її виплати і зумовили звернення прокурора до суду. У спірних правовідносинах, беззаперечно, законодавчо визначеними «інтересами держави» є обов`язок держави щодо забезпеченнями дотримання соціальних гарантій незахищеної верстви населення – дітей сиріт. Указане, згідно зі ст. 320 КАС України, є підставою для скасування даної ухвали суду.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Про розгляд апеляційної скарги прокуратура та третя особа повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений засобами поштового зв`язку, про що матеріали справи містять відповідні докази.
У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України). 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що  у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави, а отже і права на звернення до суду, що є перешкодою для розгляду справи по суті.
Відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, у розумінні п. 7 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, має наслідком повернення позовної заяви позивачеві (п. 57 постанови Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 240/23133/23).
Однак такі процесуальні дії суд може вчиняти лише на стадії відкриття провадження.
Якщо відповідні обставини виявлено на стадії судового розгляду, то процесуальним наслідком відсутності підстав для здійснення представництва інтересів держави є залишення позовної заяви без розгляду (п. 1 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України).
Аналогічного висновку щодо процесуальної можливості залишення позовної заяви без розгляду в справах, провадження у яких відкрито за відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, зробив Верховний Суд у постановах від 21.08.2019 у справі №263/2038/16-а, від 23.06.2020 у справі №815/1567/16, від 17.02.2021 у справі №240/400/19 та від 25.06.2021 у справі №420/26/20, від 19.03.2024 у справі №340/11/23, від 18.12.2024 у справі №460/13/24 та від 11.02.2025 у справі №320/10/23.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Берегівська окружна прокуратура звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області, в якому просила: 
1. Визнати протиправною бездіяльність Відділу освіти, культури, молоді та спорту Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області щодо не нарахування та невиплати випускникам загальноосвітніх навчальних закладів комунальної форми власності Великоберезького закладу загальної середньої освіти імені Добраі Петера Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області, Квасівської гімназії-філії Великоберезького ЗЗСО ім. Добраі Петера Великоберезької сільської ради Берегівського району, Нижньореметівської гімназії - філії Великоберезького закладу загальної середньої освіти імені Добраі Петера Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області, які мали статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги у розмірі 6 прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбаченої ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»; 
2. Зобов`язати Відділ освіти, культури, молоді та спорту Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області нарахувати та виплатити випускникам загальноосвітніх навчальних закладів комунальної форми власності Великоберезького закладу загальної середньої освіти імені Добраі Петера Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області, Квасівської гімназії-філії Великоберезького ЗЗСО ім. Добраі Петера Великоберезької сільської ради Берегівського району, Нижньореметівської гімназії - філії Великоберезького закладу загальної середньої освіти імені Добраі Петера Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області, які мали статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразову грошову допомогу у розмірі 6 прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбачену ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» з розміру, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік». 
Позовна заява обґрунтована тим, що Берегівською окружною прокуратурою Закарпатської області опрацьовано інформацію щодо стану додержання вимог законодавства з питань соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. За результатами вивчення інформації виявлено неналежне виконання відповідачем вимог ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» №2342-IV від 13.01.2005 щодо ненарахування та невиплати випускникам навчальних закладів з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги у 2022-2025 роках. Прокурор вказує, що невиконання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення належного захисту прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, свідчить про порушення інтересів держави у сфері соціального захисту та охорони дитинства, підриває авторитет держави, якою гарантовано захист прав дитини, позбавленої батьківського піклування, з боку держави, у зв`язку із чим, останній звернувся до суду із вказаною позовною заявою. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Великоберезький заклад загальної середньої освіти імені Добраі Петера Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 3 статті 5 КАС України передбачено, що до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно із статтею 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
За положеннями частин першої, третьої цієї статті прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких повноважень обґрунтовуються прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.
Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Водночас адміністративному процесі прокурор набуває статусу позивача в разі, якщо певними діями, рішеннями чи бездіяльністю порушено інтерес держави у публічних правовідносинах, а орган, який уповноважений реалізовувати або захищати такий інтерес, відсутній або в силу закону не наділений повноваженнями самостійно звертатися до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 (справа №826/13768/16) послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках:
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
2) у разі відсутності такого органу.
Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Колегія суддів проаналізувала правові висновки Верховного Суду та нормативне регулювання питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді та вважає за необхідне підсумувати, що таке представництво:
по-перше може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
по-друге прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах;
по-третє прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього.
У справі, що розглядається в обґрунтування підстав звернення до суду з позовом прокурор вказує про те, що прокуратурою обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, зокрема тим, що бездіяльність відповідача завдала шкоду інтересам держави у сфері охорони дитинства, а не тільки окремо взятої дитини, оскільки порушує засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини і має на меті забезпечення належної реалізації органами місцевого самоврядування своїх повноважень у сфері захисту дітей; така ситуація створює реальну загроз порушення інтересів держави у сфері охорони дитинства щодо реалізації у повному обсязі завдань заходів державної політики з питань соціально-правового захисту дітей – жителів відповідно територіальної громади. Невиконання уповноваженим органом місцевого самоврядування повноважень у сфер соціального забезпечення дітей, позбавлених батьківського піклування, та дітей-сиріт при одночасній бездіяльності органу, який за законом уповноважений здійснювати контроль за реалізацією державної політики у сфері охорони дитинства - є порушенням інтересів держави. 
Саме невиконання відповідачем вимог статті 8 Закону № 2342-IV з мотивів того, що не визначено джерела фінансування, розпорядника коштів вказаної грошової допомоги та механізми її виплати і зумовили звернення прокурора до суду. У спірних правовідносинах, беззаперечно, законодавчо визначеними «інтересами держави» є обов`язок держави щодо забезпеченнями дотримання соціальних гарантій незахищеної верстви населення – дітей сиріт
Також прокурор зазначає, що орган, уповноважений на захист інтересів держави, зокрема, уповноважений здійснювати функції контролю за виконанням органом місцевого самоврядування повноважень у сфер соціального забезпечення дітей, позбавлених батьківського піклування, та дітей-сиріт - відсутній.
Отож звертаючись до суду з вказаним позовом прокурор вказав про відсутність органу який уповноважений здійснювати функції контролю за виконанням органом місцевого самоврядування повноважень у сфері соціального забезпечення дітей, позбавлених батьківського піклування, та дітей-сиріт, що у свою чергу за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ  може бути підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді.
Натомість суд першої інстанції на вказані обставини не зважив, обставин які спростовують доводи органу прокуратури про відсутність органу, який уповноважений здійснювати функції контролю за виконанням органом місцевого самоврядування повноважень у сфері соціального забезпечення дітей, позбавлених батьківського піклування, та дітей-сиріт не спростував та не перевірив та не установив органу до компетенції якого віднесено здійснення такого контролю, а як наслідок ухвалив передчасне судове рішення про залишення без розгляду позовної заяви у справі №260/7283/25 за адміністративним позовом Берегівської окружної прокуратури до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції є передчасними та такими, що зроблені за відсутності повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Берегівської окружної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №260/7283/25 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос