Справа № 583/5459/25 
Номер провадження 22-ц/816/1688/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 березня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого - Замченко А.О. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В.І., Петен Я.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк»
на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2026 року в складі судді Яценко Н.Г., ухваленого в м. Охтирка, Сумської області (повний текст виготовлено 08 січня 2026 року)
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
19.11.2025 АТ «Сенс Банк» звернулося до ОСОБА_1 з позовом, який мотивувало тим, що 03.11.2021 між АТ «Альфа-Банк» і відповідачем було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», на підставі якої останній отримав кредит у сумі 30000 грн з максимальним лімітом кредитної лінії в сумі 200000 грн. Відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Вказувало, що ОСОБА_1 не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 19.11.2025 у нього утворилася заборгованість у розмірі 72828 грн 35 коп., з яких: 41724 грн 41 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 31103 грн 94 коп. - заборгованість за відсотками.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства вказану суму та судові витрати.
Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.01.2026 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенк Банк» 23240 грн заборгованість за кредитним договором, 772 грн 75 коп. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови задовольнити позовні вимоги та постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 03.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» з пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Товариство прийняло пропозицію відповідача, що підтверджується акцептом пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Крім того, з аналогічними умовами кредитування ОСОБА_1 ознайомився в паспорті споживчого кредиту від 03.112021. Відповідно до довідки про ідентифікацію останній підписав договір аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. Таким чином, між сторонами, шляхом підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, укладено кредитний договір в електронній формі - угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на зазначених вище умовах. У виписці по рахунку з кредитною карткою за період з 03.11.2021 по 24.06.2025 відображено активні операції відповідача по картці Visa Platinum IHOR НОМЕР_1 з використанням кредитних коштів. Систематичне використання кредитних коштів від дати укладення договору безперечно свідчить про те, що відповідач був повністю обізнаний з умовами кредитування, активував кредитну картку та свідомо користувався наданими банком кредитними коштами. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 24.06.2025 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.11.2021 складає 72828 грн 35 коп., з яких: 41724 грн 41 коп. - прострочене тіло кредиту, 31103 грн 94 коп. - відсотки за користування кредитом.
Враховуючи зміст кредитного договору та довідки про ідентифікацію, вбачається, що кредитний договір був підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «3046», надісланим на номер телефону НОМЕР_2 . Без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, такий договір не був би укладений.
Вищезазначене узгоджується з висновками, що викладені Верховним Судом у постановах від 07.102020 у справі №132/1006/19, від 28.04.2021 у справі №234/7160/20, від 01.11.2021 у справі №234/8084/20, від 14.06.2022 у справі №757/40395/20, від 08.08.2022 у справі №234/7298/20.
Звертає увагу, що довідка про ідентифікацію містить всі необхідні відомості: дату відправки ідентифікатора - 03.11.2021, номер телефону НОМЕР_2 та текст повідомлення «Kod pidtverdzennia zgody na oformlennia kartky 3046». Саме цей ідентифікатор є електронним підписом, яким підписано договір. Реквізити договору (номер рахунку НОМЕР_3 ) зазначені в акцепті та виписці по рахунку, які разом з довідкою про ідентифікацію утворюють єдиний комплекс документів, що підтверджують укладення договору.
Згідно з випискою по рахунку НОМЕР_3 за період з 03.11.2021 по 24.06.2025 відповідач активно користувався кредитною карткою, здійснюючи як операції переказу з картки на картку, так і внесення коштів у рахунок погашення заборгованості. Вказані обставини беззаперечно підтверджують, що ОСОБА_1 усвідомлював наявність кредитного зобов`язання за договором від 03.11.2021, активно користувався наданими кредитними коштами та здійснював часткове погашення заборгованості.
Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.
Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.11.2021 ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної лінії; сума / ліміт кредиту 30000 грн, строк кредитування 12 з можливістю пролонгації дії відновлюваної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; максимальний ліміт кредиту (кредитної лінії) - складає 200000 грн; процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій - 0,01% та/або операцій зняття готівки - 37%; обов`язковий мінімальний платіж складає 10% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.
Вказаний паспорт було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3046 (а. с. 10 - 11, 13).
Відповідно до довідки про ідентифікацію АТ «Сенс Банк» №5108401 клієнт ОСОБА_2 ініціював процес активації картки з використанням системи «Інтернет-сервісу «My Alfa-bank» і отримав від банку ОТП-пароль - аналог ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду): 3046 03.11.2021 на номер телефону НОМЕР_2 (а. с. 13).
На підтвердження факту надання відповідачу грошових коштів та користування останнім грошовими коштами за кредитним договором від 03.11.2021 №631884693 АТ «Сенс Банк» надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 (а. с. 14 - 17).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 03.11.2021 №631884693 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 24.06.2025 складає 72828 грн 35 коп., з яких: 41724 грн 41 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 31103 грн 94 коп. - заборгованість за відсотками (а. с. 8).
23.07.2027 АТ «Сенс Банк» направило засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, в якій вимагало протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у розмірі простроченого боргу (а. с. 18 - 19).
12.09.2022 АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк» (а. с. 23 - 25).
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд виходив з того, що матеріалами справи не підтверджується, що ОСОБА_1 підписав оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631884693, та акцепт банку. Суд зазначив, що в наявних у матеріалах справи копіях зазначених документів, підпис відповідача відсутній. Тобто відсутні докази, що саме з цими умовами ознайомлювався відповідач. Довідка про ідентифікацію ОСОБА_1 , на думку суду першої інстанції, не заслуговує на увагу, оскільки не дає можливості суду дійти однозначного висновку щодо здійснення підписання угоди відповідачем 03.11.2021.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають матеріалами справи та вимогам закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.
Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду, викладеного в постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №284/157/20-ц, від 18.11.2020 у справі №313/346/20, від 26.12.2019 у справі №467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга ст. 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст. 263 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, позивачем ініційовано спір про стягнення заборгованості за договором, який оформлений у вигляді паспорта споживчого кредиту від 03.11.2021.
На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію паспорта споживчого кредиту, акцепт пропозиції, розрахунок заборгованості та виписку з рахунка.
Як вже зазначалося вище, способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Акцепт пропозиції був підписаний виключно представником банку, а тому без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ «Сенс Банк», надані паспорт споживчого кредиту та акцепт пропозиції на укладення угоди, без надання суду оферти, не підтверджують укладення з відповідачем кредитного договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач систематично користувався кредитними коштами, а тому був обізнаний з умовами кредитування, є безпідставними, оскільки сам факт використання кредитної картки не підтверджує домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом.
Посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 07.10.2020 у справі №132/1006/19, від 28.04.2021 у справі №234/7160/20, від 01.11.2021 у справі №234/8084/20, від 14.06.2022 у справі №757/40395/20, від 08.08.2022 у справі №234/7298/20, відповідно до яких підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, є безпідставними, оскільки в даній справі суду не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору. А як, зазначалося вище, паспорт споживчого кредиту та акцеп без наявності оферти, не підтверджує укладення кредитного договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що підписання договору підтверджується довідкою про ідентифікацію, яка містить всі необхідні відомості: дату відправки ідентифікатора - 03.11.2021, номер телефону 380969206754 та текст повідомлення «Kod pidtverdzennia zgody na oformlennia kartky 3046», є необґрунтованими, оскільки зазначеним електронним підписом був підписаний паспорт споживчого кредиту. Оферти пропозиції або кредитного договору суду надано не було.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування.
З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що за період з 03.11.2021 по 02.02.2025 відповідачем було сплачено 4112 грн комісії (а. с. 8).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Тобто Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування Правління Національного банку України постановою від 08.06.20217 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №755/11636/21, від 08.02.2023 у справі №168/349/20, від 16.11.2022 у справі №755/9486/21.
Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції від суми отриманих коштів (30790 грн) відняв суму, сплачену на погашення заборгованості (7550 грн), та стягнув 23240 грн. Але при цьому суд не застосував закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, зокрема положення статей 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», та не врахував, що відповідачем було сплачено 4112 грн комісії за розрахунково-касове обслуговування. Оскільки банк не мав законних підстав для нарахування зазначеної комісії, тому сплачена сума підлягає врахуванню при визначенні остаточної суми заборгованості (23240 грн - 4112 грн = 19128 грн).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 1 - 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення районного суду необхідно змінити та стягнути на користь банку 19128 грн заборгованості за договором.
Відповідно до ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, пропорційно задоволеним вимогам (26,3%) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 637 грн 09 коп. судового збору, сплаченого в суді першої інстанції.
Витрати за подачу апеляційної скарги компенсації не підлягають, оскільки рішення суду першої інстанції змінено не на підставі доводів апеляційної скарги, а через неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2026 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 19128 грн заборгованості за кредитом від 03 листопада 2021 року, 637 грн 09 коп. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 24 березня 2026 року.

Суддя-доповідач - Замченко А.О.
Судді - Криворотенко В.І.
Петен Я.Л.