ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/1843/25 пров. № А/857/8831/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року про заміну сторони у справі №380/1843/25 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними (головуючий суддя Грень Н.М., м. Львів), -
В С Т А Н О В И В:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про заміну позивача правонаступником відповідно до ст.52 КАС України (вх.№ 94734 від 27.11.2025), у якій просить замінити позивача ОСОБА_3 на його правонаступницю (спадкоємницю) – ОСОБА_1 . 
В обґрунтування такої зазначено, що рішенням суду у цій справі задоволено позов ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність. Позивач у цій справі (батько заявниці) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повідомила, що вона є спадкоємицею ОСОБА_3 та має право на виплату його недоотриманих сум грошового забезпечення на підставі рішення суду від 04.03.2025 у справі №380/1843/25. Зазначила також, що з відповіді відповідача їй слід звернутись до суду з заявою про заміну сторони у справі № 380/1843/25. Тому звернулася до суду із цією заявою.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 року у задоволені заяви відмовлено. 
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить таку скасувати, заяву про заміну позивача правонаступником задовольнити.
23.03.2026 року від заявниці надійшло клопотання про долучення до справи додаткових доказів. 
31.03.2026 року в/ч НОМЕР_1 надійшли заперечення на апеляційну скаргу. З мотивів, наведених у такому заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
У провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа № 380/1843/25 за позовом ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність.
Рішенням суду від 04.03.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягала у не направленні позивача на обстеження військово-лікарською комісією у період з 07.04.2024 до 17.09.2024. Визнано протиправною бездіяльність військової НОМЕР_3 , що полягала у не проведенні обстеження військово-лікарською комісією позивача у період з 07.04.2024 - 01.05.2024. Визнано протиправною бездіяльність військової НОМЕР_4 щодо ненадання позивачеві відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення з 07.04.2024 до 17.09.2024. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачеві грошове забезпечення за останньою займаною посадою за період 07.04.2024 - 27.09.2024 у зв`язку із хворобою (пораненням) та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2025 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 залишено без змін.
Позивач – ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 вважає, що оскільки вона є спадкоємницею ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину №НКЕ 123417, то вона має право на спадкування суми заборгованості грошового забезпечення, не виплаченої відповідачем на виконання рішення суду у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні поданої заяви суд першої інстанції виходив з наступного. До матеріалів заяви про заміну сторони у справі долучено лише свідоцтво про право на спадщину, що стосується її права власності на об`єкт нерухомого майна, який відмінний від грошового забезпечення. Відтак, відсутні докази того, що заявник є правонаступником стосовно не отриманих пенсійних виплат. Водночас суд зазначив, що право на отримання виплат спадкоємці (правонаступники) мають у випадку, якщо така виплата була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак померлим не отримана. 
Відтак заявник не позбавлена права звернутися до суду в порядку позовного провадження з позовом про покладення судом зобов`язання в частині виплати її грошового забезпечення, яка була нарахована померлому.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. 
Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно з частиною першою статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина четверта статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відтак, процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірних правовідносин, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки сторони або третьої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Так, згідно зі статтями 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Статтею 1227 Цивільного кодексу України, в свою чергу, визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї.
В свою чергу, з урахуванням вимог статті 1227 Цивільного кодексу України, право на отримання заборгованості з пенсії правонаступник має у випадку, якщо вона була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак, не отримана померлим, що і відбулось у спірних правовідносинах.
Відповідно до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.
Отже у свідоцтві про право на спадщину зазначається склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.
Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок.
Разом з тим, до матеріалів заяви про заміну сторони у справі долучено лише свідоцтво про право на спадщину, що стосується її права власності на об`єкт нерухомого майна, який відмінний від грошового забезпечення.
Відтак, відсутні докази того, що заявник є правонаступником стосовно не отриманих виплат.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі № 380/1843/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар