Справа № 161/13596/25 	Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б. 	
Провадження № 22-ц/802/517/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бвчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О.І., Киці С.І.,
з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,
представника відповідача Максиміва М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2026 року, 

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 вересня 2022 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг шляхом застосування цифрового власноручного підпису. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 100000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Відповідач свої зобов`язання за договором щодо повернення кредиту не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед банком в розмірі 138224, 49 грн., з них: 138224, 49 грн. - тіло кредиту.
Просить стягнути з відповідача 138224, 49 грн заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 29 вересня 2022 року в розмірі 105370, 46 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в оскарженій частині, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову. 
З апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення, в частині відмовлених позовних, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
За частинами першою, другою статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Судом першої інстанції встановлено, що 29 вересня 2022 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій просив відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк» у гривні на його ім`я № НОМЕР_2 та встановити кредитний ліміт на суму, визначену у мобільному додатку.
В Анкеті-заяві зазначено, що вона разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів Monobank/Universal Bank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, тарифами, що розміщені за посиланнями: www.monobank.ua/terms, www.monobank.ua/rates, складають Договір про надання банківських послуг.
В п. 2 Анкети-заяви встановлено, що у разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1 % на місяць з першого дня користування кредитом.
В п. 3 Анкети-заяви відповідач підтвердив, що надані ним документи є чинними (дійсними) та наведені їх копії відповідають оригіналу та надана ним інформація є правдивою.
Відповідач засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем (номер якого вказано в анкеті), що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Погодився з тим, що невід`ємною частиною Анкети-заяви є Запевнення клієнта до Договору, з підписанням якого в мобільному додатку договір набуває чинність (п.п. 4, 5 Анкети-заяви).
АТ «Універсал Банк» відкрило ОСОБА_1 поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є картка № НОМЕР_1 , та встановив на нього кредитний ліміт в розмірі 100000 грн.
ОСОБА_1 користувався грошовими коштами, наданими йому у виді кредитного ліміту, що підтверджується випискою про рух коштів по картці.
Згідно з рухом коштів по картці ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, а на поповнення вносив кошти, розмір яких менший за витрати, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та обумовлених договором відсотків.
За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 11 травня 2025 року становить 138224, 49 грн., з них: 138224, 49 грн. - тіло кредиту.
З довідки №228/59/02-2025 від 14 листопада 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 згідно з наказами Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» з 22 травня 2024 року по 12 липня 2024 року, з 23 жовтня 2024 року по 08 грудня 2024 року відряджався для виконання бойових завдань до Донецької та Луганської областей, де брав безпосередню участь у здійсненні заходів для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в населених пунктах Часів Яр та Торецьк Бахмутського району Донецької області.
Стягуючи 105370, 46 грн кредитної заборгованості з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції до спірних правовідносин застосував положень п. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та звільнив відповідача від сплати відсотків за період з 20 травня 2024 року (дата, яка зазначена у розрахунку) і передує даті початку участі відповідача у здійсненні заходів для забезпечення оборони України.
Позивач заперечує щодо звільненні відповідача від обов`язку сплатити відсотки за користування кредитом, оскільки такі на думку скаржника нараховані правомірно. 
За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтями 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (яка діяла на момент укладання кредитного договору та нарахування відсотків) передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
З аналізу вказаної норми права (в чинній редакції та редакції на час укладання кредитного договору) вбачається, що пільги щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій за договорами кредиту мають такі категорії військовослужбовців:
- які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову;
- інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції або у відсічі збройної агресії рф проти України.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Статтею 3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
З довідки №228/59/02-2025 від 14 листопада 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 згідно з наказами Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 22 травня 2024 року по 12 липня 2024 року, з 23 жовтня 2024 року по 08 грудня 2024 року відряджався для виконання бойових завдань до Донецької та Луганської областей, де брав безпосередню участь у здійсненні заходів для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в населених пунктах Часів Яр та Торецьк Бахмутського району Донецької області.
Таким чином суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідач підлягав звільненню від сплати відсотків за користування кредитом на період його участі у здійсненні заходів для забезпечення оборони України. 
Розрахунок заборгованості, що наданий позивачем, не містить відомостей про щоденне нарахування відсотків, у зв`язку з чим суд позбавлений був можливості визначити точну дату, з якої такі нарахування мають бути виключені та обґрунтовано звільнив відповідача від сплати відсотків, нарахованих, починаючи з 20 травня 2024 року (дата, яка зазначена у розрахунку) і передує даті початку участі відповідача у здійсненні заходів для забезпечення оборони України (22 травня 2024 року).
Станом на 20 травня 2024 року заборгованість відповідача згідно з наданим позивачем розрахунком становить 113017, 18 грн.
Судом першої інстанції підставно було зазначено, що позивачем після 22 травня 2024 року неправомірно було списано з рахунку ОСОБА_1 проценти за користування кредитом в загальному розмірі 7646, 72 грн та враховано вказану суму при визначені загальної заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Таким чином суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що заборгованості в розмірі 105370, 46 гривень підлягає стягненню з відповідач на користь позивача. 
Розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, в оскарженій частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду, в оскарженій частині, залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2026 року, в оскарженій частині, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: