ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
23 березня 2026 року 	Справа № 280/987/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Конишевої О.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (пр. Соборний, 164, м. Запоріжжя, 69005, код ЄДРПОУ 43315529)
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:
05.02.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – відповідач), відповідно до якої позивач просить суд: 
визнати протиправною бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо не зняття арешту з рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Бердянського відділу ДВС у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.09.2018 року в межах виконавчого провадження №56367996 та не внесення запису до Єдиного реєстру боржників, до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна про скасування запису арешт нерухомого майна;
зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Бердянського відділу ДВС у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.09.2018 року у виконавчому провадженні №56367996, вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна та скасування запису в Єдиному реєстрі боржників.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що виконавче провадження, в межах якого на майно позивача накладено арешт, на виконанні у відповідача не перебувають, проте обов`язок щодо зняття арешту в разі завершення виконавчого провадження покладено виключно на відповідача, а тому він повинен вчинити дії (приймати відповідне рішення) щодо зняття арешту з майна. З метою поновлення порушеного права позивача на вільне користування своїм майном, останній змушений звернутися до суду з даним позовом.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначає, що за виконавчим провадженням №56367996 винесена постанов про повернення виконавчого документа стягувачу, що не передбачає підстав для зняття арешту з майна боржника. Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою суду від 10.02.2026 позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою суду від 06.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін на 16.03.2026.
Сторони у судове засідання не з`явилися, 16.03.2026 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, тому суд перейшов до розгляду справу у письмовому провадженні.
За приписами ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
17.06.2016 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області видано виконавчий лист № 310/3670/15-к у кримінальній справі № 310/3670/15-к на підставі вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.03.2016, яким за вчинення злочину було засуджено ОСОБА_1 до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності. 
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02.06.2016 вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.03.2016 року - залишено без зміни. 
На виконання вищевказаного виконавчого листа, державним виконавцем Бердянського відділу ДВС у Бердянському районі Запорізької області 22.05.2018 року відкрито виконавче провадження ВП №56367996 про конфіскацію майна, що належить на праві власності засудженій ОСОБА_1 та 13.09.2018 року винесена постанова про арешт майна, згідно з якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику. 
29.11.2018 року виконавчий лист № 310/3670/15-к виданий 17.06.2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, що належить на праві власності засудженій ОСОБА_1 повернуто державним виконавцем стягувачу Бердянському міськрайонному суду Запорізької області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). 
19.01.2026 позивач звернулася до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) із заявою про зняття арешту.
26.01.2026 на заяву позивача від 19.01.2026 відповідачем була надана відповідь, в якій посилається на ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що арешт з майна боржника не знятий і знімається відповідно до вимог ч.4 ст. 59 Закону і у зв`язку з тим, що відсутні підстави для зняття арешту, запропоновано з цього питання звернутися до суду.
Також судом встановлено, що не заперечувалося відповідачем, позивач по відбуттю покарання, була звільнена з місця позбавлення волі 20.05.2020 року. 
Позивач вважає, що зі сторони відповідача має місце протиправна бездіяльність, яка полягає у незаконному продовженні арешту майна ОСОБА_1 , що порушує її майнові права та інтереси, у зв`язку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Суд вважає, що в даній справі слід вирішити питання чи були підстави у відповідача для зняття арешту станом на 29.11.2018, тобто на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та станом на момент звернення із заявою 19.01.2026, що в свою чергу дозволить встановити наявність або відсутність бездіяльності/протиправних дій відповідача щодо не зняття арешту. Крім того, слід з`ясувати питання можливості зняття арешту на підставі рішення суду.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закону України «Про виконавче провадження» (далі- Закон №1404-VIII).
Стосовно наявність або відсутність бездіяльності/протиправних дій відповідача щодо не зняття арешту станом на 29.11.2018. Суд аналізує редакцію Закону України «Про виконавче провадження» на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме 29.11.2018.
Згідно пп.1-2ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (…)
Відповідно ч.3-5 ст.37 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.
Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Суд звертає увагу, так як повернуто виконавчий документ державним виконавцем стягувачу Бердянському міськрайонному суду Запорізької області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для зняття арешту на підставі ст.37 Закону були відсутні.
Частиною 1 ст. 12 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Частиною 5 та 6 ст. 12 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону №1404, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Підстави для закінчення виконавчого провадження визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII. Повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, така редакція була чинною і на момент подачі заяви про зняття арешту позивачем).
Судом встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII, не виносилася.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Аналіз наведених норм та матеріалів справи свідчить про те, що у відповідача були відсутні підстави для зняття арешту з майна позивача.
Стосовно наявність або відсутність бездіяльності/протиправних дій відповідача щодо не зняття арешту станом на 19.01.2026 (подання заяви позивачем про зняття арешту), суд аналізує редакцію Закону України «Про виконавче провадження» на зазначений момент.
Відповідно до ч.2-5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» ( у редакції на момент звернення із заявою) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
З аналіз наведених норм, суд зазначає, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22).
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 14 травня 2025 року у справі №2/1522/11652/11 зазначила, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.
У пункті 50 цієї Постанови Великої Палати ВС вказано, що закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.
З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).
Водночас частиною п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); у разі повернення виконавчого документа до суду, який його видав. 
Крім того, ч.3 ст.37 Закону №1404-VIII передбачає випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.
В інших випадках законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.
У даній справі судом встановлено, що 29.11.2018 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними), що свідчить про відсутність обов`язку у державного виконавця щодо зняття арешту на підставі ч.3 ст.37 Закону, так як арешт з майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті.
Таким чином, станом на 29.11.2018 підстав для знання арешту у відповідача, а ні на підставі ч.3 ст.37 Закон, а ні на підставі ст.59 Закону не було, тому відсутня бездіяльність або протиправність дій відповідача на той момент.
Стосовно заяви позивача про зняття арешту від 19.01.2026, суд зазначає наступне.
26.01.2026 на заяву від 19.01.2026 відповідачем була надана відповідь, що підстави для зняття арешту відсутні. 
Не змінною залишилася норма ч.3 ст.37 Закону №1404-VІІІ, тому підстави для зняття арешту у відповідача за цією нормою відсутні і на момент подання заяви позивачем.
Суд зробивши правовий аналіз норм та наданих матеріалів, погоджується з відповідачем, що жодні підстави для зняття арешту відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідача відсутні, що в свою чергу свідчить про відсутність бездіяльності або протиправності дій відповідача, таким чином в частині визнання бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту, позовна вимога не підлягає задоволенню.
Стосовно посилання відповідача на ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція на момент повернення виконавчого документа) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом, суд зазначає наступне, що 
Згідно п. 1 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.
Суд вважає, таке посилання відповідача ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» безпідставним, з огляду на те, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна.
Таким чином, в даному випадку арешт може бути знятий лише за рішенням суду, як це передбачено ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
При цьому суд звертає увагу, що з моменту повернення виконавчого документу стягувачу, тобто з 29.11.2018 минуло вже більше ніж 7 років. 
Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Застосовними у спорах цієї категорії також є висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 28.08.2024 у справі №947/36027/21 (провадження №61-12849св23), відповідно до яких збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.
Під час розгляду справи в суді, відповідачем не наведено обставин, що підтверджують наявність підстав для продовження існування накладеного арешту на майно позивача у рамках виконавчого провадження №56367996. Таким чином, відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність невиконаних зобов`язань позивача та які б підтверджували обґрунтованість існування арешту у межах встановлених законом строків звернення виконавчих документів до примусового виконання.
Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника у ВП №56367996, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність зняття арешту з майна позивача, накладеного на підставі постанови про арешт майна від 13.09.2018 у ВП №56367996, тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Стосовно виключення з реєстру боржників, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 9 Закону №1404-VІІІ встановлено, що єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.
Згідно ч.5 ст. 9 Закону №1404-VІІІ відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження визначає Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5 (далі Положення № 2432/5).
Відповідно до п.2 розділу І Положення № 2432/5, Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Згідно до пунктів 1, 2, 6 Розділу XI Положення №2432/5 Єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Система забезпечує обробку даних про боржника та вносить відомості про нього до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, крім боржників, визначених пунктом 4 цього розділу.
В Єдиному реєстрі боржників міститься інформація щодо боржників, відносно яких виконавчі провадження зареєстровані в Системі після впровадження Єдиного реєстру боржників та боржників за виконавчими провадженнями про стягнення періодичних платежів (аліментів) за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.
Система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:
- про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України Про виконавче провадження;
- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України Про виконавче провадження;
- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів;
- про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України Про виконавче провадження;
- про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.
Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 р. за № 489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
Наказом Міністерства юстиції № 5223/5 від 23.11.2022 року розділ III зазначеної Інструкції внесено зміни, так згідно п.24 За виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо:
при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);
після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;
після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає);
відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.
До заяви про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників додається документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідної постанови.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення).
Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.
Заява боржника та додані до неї документи, а також документи за результатом розгляду такої заяви приєднуються до матеріалів виконавчого провадження, в межах якого виноситься постанова про виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.
У разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, а також у випадку коли таке виконавче провадження перебувало на виконанні у приватного виконавця, діяльність якого припинена або яким змінено виконавчий округ, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.
На переконання суду, мета ведення Єдиного реєстру боржників полягає саме в оприлюдненні в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Водночас, збереження запису про позивача в Єдиному реєстрі боржників реально обмежує його права та інтереси, зокрема, на розпорядження своїм майном та суперечить засадам виконавчого провадження, визначеним ст. 2 Закону № 1404.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для зняття арешту з майна позивача, цілком правомірною є позовна вимога вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна та скасування запису в Єдиному реєстрі боржників відповідачем.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі . Оскільки позлвні вимоги задоволено частково, відповідно до ч 3. Ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (пр. Соборний, 164, м. Запоріжжя, 69005, код ЄДРПОУ 43315529)- задовольнити частково.
Зобов`язати Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 13.09.2018 за виконавчим провадженням №56367996.
Зобов`язати Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна ОСОБА_1 , яке накладено в межах виконавчого провадження №56367996.
Зобов`язати Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 , які внесені в межах виконавчого провадження №56367996.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (пр. Соборний, 164, м. Запоріжжя, 69005, код ЄДРПОУ 43315529) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 532,48 грн (п`ятсот сорок дві гривні 48 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення виготовлено в повному обсязі 23.03.2026.

Суддя О.В. Конишева