Справа № 464/7073/25
пр.№ 1-кп/464/260/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2026             м. Львів
Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025141410000798 від 03.10.2025, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
встановив:

ОСОБА_3 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.
У зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на території України оголошена та проводиться загальна мобілізація.
ОСОБА_3 , у зв?язку із оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України під час мобілізації, на особливий період, 10.12.2024 пройшов військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з якою визнаний придатним до військової служби. В подальшому 16.12.2024 близько 13:03 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , отримав від відповідальної посадової особи під особистий підпис повістку про явку на 16.12.2024 о 18:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , для відправлення у команду НОМЕР_1 для проходження військової служби у Збройних Силах України.
В подальшому, військовозобов?язаний ОСОБА_5 , всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», діючи умисно, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, будучи належним чином оповіщеним про прибуття на відправку до військової частини, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», прибув 16.12.2024 о 18:00 год. відповідно до отриманої повістки до зазначеного місця збору, а саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_3 , однак в подальшому на відправлення у команду НОМЕР_1 для проходження військової служби у Збройних Силах України, під час мобілізації, на особливий період не відправився та втік.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та підтвердив, що вчинив таке за обставин, викладених у обвинувальному акті. Надав показання про те, що не мав підстав для відстрочки від мобілізації. 10.12.2024 проходив військово-лікарську комісію по АДРЕСА_2 , за результатами якої був визнаний придатним для проходження військової служби. 16.12.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав повістку для відправлення у команду НОМЕР_1 , про що особисто розписався у повістці. На визначений час, а саме 16.12.2024 о 18:00 год., прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак відмовився бути відправленим у військову частину, тому просто пішов. Ані тоді, ані зараз не бажає проходити військову службу, за що готовий нести кримінальну відповідальність. Не заперечив, що в судовому засіданні змінював покази, оскільки боявся відповідальності. 
Беручи до уваги визнавальні покази обвинуваченого, його вина також підтверджується наступними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.10.2025, 03.10.2025 до реєстру внесено відомості про кримінальне провадження за №12025141410000798 за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.
Згідно з заявою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 від 26.12.2026, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого відповідно до висновків медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано придатним до військової служби, 16.12.2024 о 13.03 год. було вручено повістку про відправку в команду НОМЕР_1 із зазначенням дати прибуття (16.11.2024) до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 . У зазначений термін ОСОБА_3 прибув, однак при оформленні команди у в/ч НОМЕР_1 втік у невідомому напрямку.
З довідки №332/5194 військово-лікарської комісії, складеної 10.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що солдат запасу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами проведеного медичного огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнаний придатним до військової служби.
Корінцем повістки про виклик підтверджується, що 16.12.2024 о 13.03 год. ОСОБА_3 одержав повістку про яку 16.12.2024 о 18.00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки в команду НОМЕР_1 .
Кваліфікуючи діяння ОСОБА_3 , суд враховує наступне.
Диспозиція ст. 336 КК України визначає злочином ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Так, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово було продовжено та такий триває на даний час.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» на території України оголошено загальну мобілізацію, яка була неодноразово продовжена та така проводиться на даний час. 
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація – це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу; особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Так, частиною 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що під час мобілізації військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, зобов`язані з`явитись на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
Судом встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_3 , будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, отримавши повістку про явку до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у строк, зазначений у отриманій ним повістці, до зазначеного місця збору прибув, однак, без поважних причин, не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, на відправлення для проходження військової служби у Збройних Силах України під час мобілізації, на особливий період, не відправився та втік, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.
За наведених обставин, суд кваліфікує дії обвинуваченого за ст. 336 КК України, оскільки останній ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7(зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).
У зв`язку із цим, при призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з яким, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого, є нетяжким злочином.
Суд, при вивченні особи обвинуваченого, встановив, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Львові, українець, громадянин України, неодружений, не працює, з професійно-технічною освітою, на обліках у КНП ЛОР «ЛОКПД» та КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ» не перебуває, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується задовільно, раніше не судимий.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, а також обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, стороною обвинувачення не встановлено.
З досудової доповіді відносно обвинуваченого вбачається, що результати оцінки обвинуваченого показали високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, а також результати оцінки обвинуваченого, орган пробації вважає, що виправлення правопорушника без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т. ч. для окремих осіб).
При визначенні виду покарання суд враховує, що ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, не працює, позитивно характеризується, визнав вину, не оспорював фактичних обставин у справі, а тому, при безальтернативності виду покарання, приходить до переконання про призначення покарання в межах санкції, передбаченої ст. 336 КК України, у виді позбавлення волі у мінімальній межі – три роки.
Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, процесуальні витрати, речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні. 
На підставі викладеного, ст. 336 КК України, керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373, 374 КПК України, суд, 
ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1