ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

17 березня 2026 року	Справа №160/1925/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2026 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач), у якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні житлової субсидії на домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 житлову субсидію на домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 з 01.10.2025 по 30.04.2026.
- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.12.2025 №1158215191-2025-4 про відмову в призначенні житлової субсидії скасувати.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком та отримує пенсію, яка в 2025 році становила 3308,00 грн. Позивач проживає за адресою АДРЕСА_1 та враховуючи декларацію про доходи і витрати, відповідно до умов Положення №848 має право на отримання житлової субсидії. В жовтні 2025 року з урахуванням ст. 4 Закону Украйни «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII та керуючись п. 43 Положення №848 позивач звернувся до Відділу обслуговування громадян №9 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення відповідної житлової субсидії з 01.10.2025 по 30.04.2026. З Декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, доданої до заяви про призначення відповідної житлової субсидії, а саме в п. 4 «Дані про осіб, що входять до складу домогосподарська і їх зареєстроване/задеклароване (для орендарів та внутрішньо переміщених осіб) - фактичне місце проживання у житловому приміщенні: АДРЕСА_1 », навпроти особи ОСОБА_2 (син позивача) зазначено - «не мешкає». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.12.2025 №1158215191-2025-4 відмовлено позивачу в наданні житлової субсидії. Позивач вважає, що таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є незаконним та таким, що порушує його права, зазначаючи, що у разі коли у складі домогосподарства кількість фактично проживаючих зареєстрованих та/або задекларованих членів домогосподарства є меншою за кількість членів домогосподарства, зареєстрованих та/або задекларованих у житловому приміщенні (будинку), соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування розраховуються на фактично проживаючих зареєстрованих та/або задекларованих за цією адресою членів домогосподарства. Враховуючи вищезазначене, а також те, що зареєстрований за адресою місця проживання позивача, його син ОСОБА_2 фактично не проживає з позивачем, не веде з ним спільного господарства, що встановлено з належного доказу цієї обставини - акту матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 27.10.2025, то за таких обставин останнього не можна вважати членом домогосподарства позивача. Факт того, що ОСОБА_2 зареєстрований в приміщенні: АДРЕСА_1 , не є безумовною обставиною вважати, що він є членом домогосподарства чи членом сім`ї позивача в розумінні чинного законодавства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 відкрито провадження у адміністративній справі; призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою суду від 03.02.2026 відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Адміністративний позов з додатками та копія ухвали від 03.02.2026 отримана відповідачем в системі «Електронний суд» 28.01.2026 та 04.02.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 7 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.
Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 позивач є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
03.10.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення субсидії за адресою: АДРЕСА_1 .
24.10.2025 Дніпровським управлінням соціального захисту населення Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області направлено на адресу відділу обслуговування громадян №17 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання ОСОБА_1 .
В графі ІХ «Інша додаткова інформація» акту обстеження вказано, що син заявника, ОСОБА_2 , фактично за даною адресою не проживає.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.12.2025 за №1158215191-2025-4 відмовлено у призначенні житлової субсидії з підстав наявності у власності осіб більше ніж 1 житлового приміщення (квартира, будинок).
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 №1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» визначено, що з 01.12.2022 призначення житлових субсидій здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Механізм використання коштів, передбачених у Державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848, в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення житлової субсидії (далі - Положення №848).
Відповідно до пункту 3 Положення №848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія, за письмовим зверненням такої особи, поданим протягом трьох місяців після смерті одержувача.
Згідно з пунктом 22 Положення №848 житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства: які зареєстровані (задекларовані) в житловому приміщенні (будинку); які не зареєстровані (не задекларовані) в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому на підставі договору наймання (оренди) житла (далі - орендарі), за рішенням суду, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію, у разі, коли їм нараховується плата за житлово-комунальні послуги; які не зареєстровані (не задекларовані) в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому без укладеного договору наймання (оренди) житла, у разі, коли вони є внутрішньо переміщеними особами.
У випадках, передбачених абзацами третім і четвертим цього пункту, склад домогосподарства декларується заявником під час звернення за призначенням житлової субсидії з додаванням до заяви відповідних документів, що підтверджують проживання за фактичною адресою домогосподарства.
Житлова субсидія не може призначатися одночасно і за зареєстрованим місцем проживання особи, і за її задекларованим місцем проживання, і за місцем її фактичного проживання.
Відповідно до пункту 14 Положення №848 житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо, зокрема: будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, має у власності більше ніж одне житлове приміщення (квартиру, будинок).
Інформація про наявність (відсутність) у власності зазначених осіб житлових приміщень зазначається у декларації.
Згідно з поданою заявою від 03.10.2025 позивачу відмовлено у призначенні житлової субсидії, оскільки у власності члена сім`ї, особи зі складу домогосподарства, яка фактично не проживає сина позивача - ОСОБА_2 , у власності більше ніж 1 житлове приміщення (квартира, будинок).
Абзацом 2 пункту 24 Положення №848 до складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані та/або задекларовані в житловому приміщенні (будинку) (для орендарів, внутрішньо переміщених осіб - особи, які фактично проживають), крім осіб, які перебувають за кордоном понад 60 днів на день звернення за призначенням житлової субсидії або день призначення житлової субсидії, без звернення громадян. На осіб із складу домогосподарства розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і їх доходи враховуються під час призначення житлової субсидії.
Згідно з пунктом 25 Положення №848 у разі коли у складі домогосподарства кількість фактично проживаючих зареєстрованих та/або задекларованих членів домогосподарства є меншою за кількість членів домогосподарства, зареєстрованих та/або задекларованих у житловому приміщенні (будинку), соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування розраховуються на фактично проживаючих зареєстрованих та/або задекларованих за цією адресою членів домогосподарства.
Доходи членів домогосподарства, які зареєстровані (задекларовані) в житловому приміщенні (будинку), але фактично за цією адресою не проживають, у сукупний дохід домогосподарства не враховуються. Ця норма не поширюється на випадок, визначений в абзаці третьому пункту 24 цього Положення (за винятком осіб, які вважаються безвісно відсутніми за рішенням суду або мають правовий статус осіб, зниклих безвісти, або перебувають за кордоном понад 60 днів на день звернення за призначенням житлової субсидії або день призначення житлової субсидії, без звернення громадян).
Рішення у випадках, передбачених пунктами 25, 27 і 28 цього Положення, приймаються на підставі актів обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи та/або документів, що підтверджують непроживання особи за адресою домогосподарства (пункт 29 Положення №848).
Враховуючи аналіз норм Положення №848 у разі, коли у складі домогосподарства кількість фактично проживаючих зареєстрованих та/або задекларованих членів домогосподарства є меншою за кількість членів домогосподарства, зареєстрованих та/або задекларованих у житловому приміщенні (будинку), соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування розраховуються на фактично проживаючих зареєстрованих та/або задекларованих за цією адресою членів домогосподарства.
Що стосується визначення домогосподарства, то його визначення в Положенні №848 відсутнє. Якщо застосувати аналогію з іншими нормативними актами, де міститься його визначення, то домогосподарство - це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частини, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне домогосподарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути в тих чи інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.
Так, відповідно до акта обстеження матеріально побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 27.10.2025 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_2 (син позивача), який фактично не проживає у будинку за вказаною адресою.
ОСОБА_2 (син позивача), який має у власності, як встановлено відповідачем, більше ніж одне житлове приміщення, не проживає за вищевказаною адресою.
Факт проживання лише позивача за вищевказаною адресою підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 27.10.2025.
Доказів на підтвердження протилежного відповідач не надав.
Водночас, позивач є пенсіонером за віком, єдиним джерелом його доходу є пенсія, розмір якої, з врахуванням вартості комунальних послуг, не дає можливості належним чином сплачувати їх вартість.
Відповідно до протоколу розрахунку пенсії від 20.12.2025 позивач отримує пенсію з 01.01.2026 у розмірі 3038,00 грн.
Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані належні та достатні докази того, що ОСОБА_2 входить до складу домогосподарства позивача в розумінні пункту 24 Положення №848, та/чи є членом сім`ї позивача.
Факт родинних зв`язків між ОСОБА_1 (позивач) та його сином ОСОБА_2 не є спірним, проте в розумінні поняття «домогосподарство» такі особи разом не проживають, спільне господарство не ведуть, відтак, ОСОБА_2 (син позивача) не може вважатись членом домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 .
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі №500/6793/24.
Вказані обставини не були досліджені відповідачем при прийнятті рішення від 01.12.2025 №1158215191-2025-4 про відмову в призначенні житлової субсидії, а тому вказане рішення підлягає скасуванню в судовому порядку.
Позовна вимога про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні житлової субсидії на домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягає задоволенню, оскільки права позивача порушені прийнятим рішенням від 01.12.2025 №1158215191-2025-4 за результатом розгляду заяви від 03.10.2025, а не діями.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
При цьому згідно з ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
За приписами вказаних норм у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення. 
У разі якщо межі заявлених позовних вимог не дозволяють суду під час розгляду справи здійснити перевірку того, чи забезпечив позивач на момент його звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень виконання всіх без винятку вимог закону для отримання позитивного рішення та(або) якщо суб`єкт до якого звертається позивач має право діяти при прийнятті відповідного рішення на власний розсуд (тобто має альтернативні варіанти поведінки за наслідками розгляду звернення позивача), то суд, у межах свого розсуду, з метою уникнення перебирання на себе повноважень щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу, повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням оцінки, наданої судом у рішенні. Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі). 
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд. 
Крім того, Верховний Суд, зокрема у постановах від 11.02.2020 у справі №0940/2394/18, від 04.09.2021 у справі №320/5007/20, від 14.09.2021 у справі №320/5007/20 та від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 дійшов подібного висновку та вказав, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. 
Враховуючи, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено інших специфічних доводів неможливості призначення позивачу житлової субсидії, аніж досліджених під час розгляду справи, суд робить висновок про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 житлову субсидію на домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 за заявою від 03.10.2025.
Суд не зазначає в резолютивній частині рішення строк призначення житлової субсидії з 01.10.2025 по 30.04.2026, оскільки спірним є не строк призначення субсидії, а наявність підстав призначення субсидії за заявою від 03.10.2025.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд робить висновок про часткове задоволення позову.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 позивача звільнено від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.12.2025 №1158215191-2025-4 про відмову в призначенні житлової субсидії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 житлову субсидію на домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 за заявою від 03.10.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський