Справа № 496/2755/25
Провадження № 2-др/496/22/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача - адвоката Пархомчук Сергія Валерійовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Біляївського районного суду Одеської області Пасечник М.Л. перебувала цивільна справа №496/2755/25 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.03.2026 року по справі №496/2755/25 позовну заяву ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором №144879 від 14.08.2020 року у розмірі 5220 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн.
08.04.2026 року через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача - адвоката Пархомчук С.В., в якій просить суд: - поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення; - ухвалити додаткове рішення у справі №496/2755/25 щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500 грн.
В обґрунтування заяви зазначено, що 02.04.2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшло рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25.03.2026 року по справі № 496/2755/25. Представник позивача 02.04.2026 року під час моніторингу кабінету ЄСІТС ознайомився з вище зазначеним рішенням, у зв`язку з чим, представник ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» був позбавлений можливості на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення у строки передбачені ч.8 ст. 141 ЦПК України. Оскільки представник позивача дізнався про задоволення позовної заяви 02.04.2026 року, тому п`ятиденний термін на подання заяви про ухвалення додаткового рішення закінчується 07.04.2026 року. Під час подання позовної заяви позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 12 922,40 грн., які складаються з витрат на судовий збір - 2422,40 грн. та витрат на професійну правову допомогу, яка орієнтовно становила 10 500,00 грн. Фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи №496/2755/25 в суді першої інстанції становить 10 500 грн. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути заяву без виклику сторін.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду заяви.
Частиною 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.03.2026 року по справі №496/2755/25 позовну заяву ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором №144879 від 14.08.2020 року у розмірі 5220 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн.
Під час винесення заочного рішення судом не було вирішено заяву ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» про розподіл судових витрат.
Статтею 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч.2 ст. 270 ЦПК України).
Враховуючи норми ч.2 ст. 270 ЦПК України, строки звернення з заявою про ухвалення додаткового рішення не пропущені. 
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). 
Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У відповідності до ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правничої допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст. 1 Закону). 
За приписами ч.3 ст. 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 30 Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 року по справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. ). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010 року, №37246/04).
Верховний Суд у постанові від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц). 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Судом встановлено, що в ході розгляду цивільної справи ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» надавалась правнича (правова) допомога адвокатом Пархомчук С.В. 
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано суду: - договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, укладений між ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» та адвокатом Пархомчук С.В.; - додаткову угоду №1 від 27.12.2024 року; - акт про отримання правової допомоги від 22.08.2025 року, відповідно до якої, вартість наданих адвокатських послуг в рамках даної справи становить 10 500 грн.; - рахунок №22.08.2025-40 від 22.08.2025 року; платіжну інструкцію №3 9513 від 22.08.2025 року, відповідно до якої, ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» перерахувало на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10 500 грн., призначення платежу: оплата за правничу допомогу згідно рахунку 22.08.2025-40 від 22.08.2025 року договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року.
Суд вважає, що платіжна інструкція №3 9513 від 22.08.2025 року не може бути доказом понесених витрат ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» на правову допомогу в розмірі 10 500 грн. в рамках даної справи, оскільки зі змісту наданої платіжної інструкції не вбачається, що ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» перерахувало на рахунок ОСОБА_2 суму грошових коштів саме за надання правової допомоги в рамках справи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
У платіжній інструкції зазначено лише про те, що оплата здійснюється за надання правової допомоги згідно рахунку 22.08.2025-40 від 22.08.2025 року, без зазначення прізвища, ім`я, по-батькові боржника, номера та дати акту, на підставі якого здійснюється оплата. 
Крім того, суд акцентує увагу на тому, що в провадженні судді Пасечник М.Л. перебували цивільні справи за позовом ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» про стягнення заборгованості, в рамках яких, представником позивача подавалися заяви про розподіл судових витрат, до яких вже долучалася платіжна інструкція №39513 від 22.08.2025 року.
Тобто, ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» в різних позовних заявах просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу, надавши на підтвердження понесених витрат одну квитанцію. 
Враховуючи викладене, заява представника позивача задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 263-265, 270, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача - адвоката Пархомчук Сергія Валерійовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Суддя М.Л. Пасечник