Справа № 361/9269/23 
Провадження № 2/361/1715/24 
08.09.2025 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
08 вересня 2025 року м. Бровари 
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючої судді Гізатуліної Н.М. 
за участю секретаря судового засідання Охріменко Є.І.
позивачки – ОСОБА_1 
представника позивачки – ОСОБА_2 
відповідача – ОСОБА_3 
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_3 , третя особа: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, 
УСТАНОВИВ:
Адвокат Мінаєв Д.Д. від імені та в інтересах ОСОБА_1 подав до суду позов до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, третя особа: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування.
Позов мотивував тим, що 17 серпня 1983 року бабуся позивачки – ОСОБА_4 , 1923 року народження, склала заповіт відповідно до якого у рівних частинах все своє майно заповіла своїм дітям: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . 
Мати позивачки ОСОБА_7 після укладення шлюбів змінювала прізвище на « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 ».
Позивачка ОСОБА_1 до укладення шлюбу мала прізвище « ОСОБА_8 ».
Бабуся позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її мати ОСОБА_10 фактично прийняла спадщину, однак за життя заповіту не склала.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею ОСОБА_4 за правом представлення, як онука, що має право на спадкування тієї частки, яка б за життя належала її матері ОСОБА_10 . 
У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулася, як єдиний спадкоємець 1 черги за законом, до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_10 , проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. 
Враховуючи, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав спадкодавцю ОСОБА_4 , яка за життя не отримала правовстановлюючі документи, а її спадкоємиця за законом дочка ОСОБА_10 спадщину після смерті матері прийняла, просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на указаний житловий будинок у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2023 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Радзівіл А.Г.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року суд залучив до участі у справі у справі співвідповідачем ОСОБА_3 .
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2025 року суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті.
29 січня 2025 року Вх. № 4909 ОСОБА_3 подав до суду заяву про визнання позову та просив його задовольнити. 
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду Овдієнко Л.П. від 07 квітня 2025 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_11 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 квітня 2025 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Гізатуліній Н.М.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року справу прийнято до провадження у порядку загального позовного провадження.
Справа призначалась до розгляду неодноразово та відкладалась з різних підстав. 
У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Зазначили, що спору щодо спадкового майна ОСОБА_4 немає, дядько позивачки ОСОБА_3 подавав заяву про відмову від спадщини, а рідна тітка – ОСОБА_5 померла у 2009 році. Мати позивачки ОСОБА_10 спадщину після смерті її матері ОСОБА_4 прийняла, проте за життя не оформила право власності на нього. Позивачка своєчасно подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_10 , однак не може реалізувати свої спадкові права через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Просили суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 визнав позов, просив його задовольнити. Пояснив суду, що його сестра ОСОБА_10 після смерті матері прийняла спадщину, спору щодо спадкового майна немає. Спору щодо спадкового майна їх матері ОСОБА_4 немає. 
Інші учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи у судове засідання не з`явились, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, причини неявки суду не відомі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд, заслухавши позивачку, її представника, відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 26 вересня 2023 року № 00041578209 ОСОБА_12 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
17 серпня 1983 року ОСОБА_4 , склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та із чого б воно не складалось та належало їй на день смерті, у рівних частинах заповіла: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Заповіт посвідчений секретарем виконкому Великодимерської сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
Як вбачається із Спадкової справи № 417 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , після її смерті залишився житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться у с. В. Димерка. Спадщину прийняли ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_13 .
Як вбачається із довідки № 1097, 1989 року, яка видана виконкомом Великодимерської сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області ОСОБА_13 на день смерті її матері ОСОБА_4 постійно проживала і була прописана в с. В. Димерка Броварського району. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батько – ОСОБА_12 , мати – ОСОБА_4 . 
Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 17 листопада 1979 року уклали шлюб, актовий запис № 1307. Після укладення шлюбу прізвище дружини – « ОСОБА_8 ».
У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дочка ОСОБА_15 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 .
27 березня 1986 року шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 розірваний, свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 . Після розірвання шлюбу прізвище дружини – « ОСОБА_8 ».
18 квітня 1987 року ОСОБА_6 та ОСОБА_16 уклали шлюб, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 . Після укладення шлюбу прізвище дружини – « ОСОБА_17 ».
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_7 шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_13 25 червня 1991 року розірваний. Після розірвання шлюбу прізвище дружини – « ОСОБА_8 ».
Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 07 серпня 2013 року № 00012562956, ОСОБА_6 та ОСОБА_18 17 вересня 1999 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини – « ОСОБА_9 ».
05 серпня 2004 року шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_10 розірваний, свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 .
17 січня 2009 року ОСОБА_19 та ОСОБА_15 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини – « ОСОБА_20 », свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_9 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_10 . 
16 липня 2014 року ОСОБА_3 написав заяву до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області, яка посвідчена Губським С.С., секретарем Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, зареєстрована в реєстрі за № 167, про відмову від спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Як вбачається із Спадкової справи № 818/14 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 із заявою про прийняття спадщини звернулася її дочка ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» від 02 серпня 2023 року № 0823007 станом на 01 січня 2013 року реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_2 за ОСОБА_10 відсутня. 
Відповідно до повідомлення управління Держземагентства у Броварському районі Київської області від 27 липня 2015 року № 29-1008-0.3-1276/2-15 державний акт на право власності на земельну ділянку (або її частину) розташовану у смт Велика Димерка Броварського району Київської області на ім`я ОСОБА_10 не виготовлявся.
11 жовтня 2023 року державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Тютюн І.М. відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтв про право на спадщину на її ім`я, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності ОСОБА_10 на спадкове майно та державної реєстрації права власності у встановленому законом порядку. 
Як вбачається із погосподарської книги, ОСОБА_4 , 1923 року народження, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Броварською нотаріальною конторою 30 березня 1983 року № 995, була записана власником будинку АДРЕСА_1 . 
Відповідно до інформації Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 30 серпня 2023 року № 2197/03-07 згідно з погосподарських документів селищної ради: 
1980 – 1982 роках домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 значиться за ОСОБА_21 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 );
1983 – 1985 роках домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 значиться за ОСОБА_4 ; 
1986 – 1990 роках домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 значиться за ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Інформація про належність ОСОБА_4 домоволодіння відсутня. 
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 11 вересня 2023 року № 989, яка видана ОСОБА_1 про те, що відповідно до рішення Великодимерської селищної ради № 1115 XLIII-VIII від 02 березня 2023 року «Про перейменування вулиць та провулків в населених пунктах Великодимерської селищної ради» вулиця Першотравнева смт Велика Димерка Броварського району Київської області перейменована на вулицю Травневу смт Велика Димерка Броварського району Київської області. 
Виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 11 вересня 2023 року № 990 видав ОСОБА_1 довідку про те, що домоволодіння господаря ОСОБА_21 , яке значилося за адресою АДРЕСА_4 , у зв`язку з впорядкуванням вулиць і номерів будинків (добудова інших домогосподарств) має поштову адресу АДРЕСА_5 . 
Крім того, Виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 21 липня 2021 року № 1085 видав ОСОБА_1 довідку про те, що вона не зареєстрована, але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має такий склад сім`ї: ОСОБА_19 , 1984 року народження, чоловік, ОСОБА_22 , 2003 року народження, син, ОСОБА_23 , 2008 року народження, дочка, ОСОБА_24 , 2017 року народження, син.
02 серпня 2023 року, інвентаризаційна справа № 0823007 Комунальним підприємством Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» на ім`я ОСОБА_1 виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до даних технічного паспорта загальна площа житлового будинку становить 47,6 кв. м. Житловий будинок побудований у 1962 році.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР.
Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності – це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.
Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.
Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права.
Статтею 549 ЦК Української РСР, у редакції на момент виникнення правовідносин, передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Верховний Суд у постанові від 30 жовтня2019 року в справі № 289/1818/16-ц дійшов висновку про те, що відсутність у померлої особи свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не позбавляє її спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що спадкодавець не прийняла спадщину після смерті своїх батьків. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. До складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулося з дотриманням чинного законодавства.
Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , побудований у 1962 році, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а отже, померла бабуся позивачки ОСОБА_4 набула за життя право власності на нього, вподальшому, його успадкувала мати позивачки ОСОБА_10 , яка за життя не оформила право власності на нього. 
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до частини першої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Тобто внаслідок спадкування на майно, яке належало спадкодавцеві на праві власності, право власності на це майно у спадкоємця виникає з часу відкриття спадщини.
Частиною першою статті 328 ЦК України установлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Верховний суд, зокрема і у постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 689/572/23 дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту прав спадкоємця, який вважає себе таким, що прийняв спадщину, є вимога до інших спадкоємців (в разі їх відсутності, усунення їх від спадкування чи неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття до відповідної територіальної громади за місцем відкриття спадщини (стаття 1277 ЦК України) про визнання права власності на спадкове майно.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Враховуючи викладене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані у справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд встановивши, що мати позивачки ОСОБА_10 прийняла спадщину після смерті баби позивачки ОСОБА_4 , про те не встигла її оформити, враховуючи, що спору щодо спадкового майна ОСОБА_4 немає, позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_10 та своєчасно подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак не може реалізувати свої спадкові права через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно, дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування є обґрунтованими, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_3 , третя особа: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування – задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 47,6 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
Позивачка: ОСОБА_1 місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП – НОМЕР_11 .
Відповідач: Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області місце знаходження: Київська область, Броварський район, смт. Велика Димерка, вул. Бобрицька, 1, ЄДРПОУ – 41794559. 
Відповідач: ОСОБА_3 місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – невідомий.
Третя особа: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора місце знаходження: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 2д, ЄДРПОУ – 02883179.
Суддя Н.М. Гізатуліна