ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 755/1011/26 Суддя (судді) першої інстанції: Коваленко І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді - Штульман І.В.,
суддів: - Кобаля М.І.,
- Черпака Ю.К., 
при секретарі - Красновій О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Усенка Миколи Миколайовича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його начальника ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2026 року адвокат Усенко Микола Миколайович в інтересах ОСОБА_1 , через «Електронний суд», звернувся в Дніпровський районний суд міста Києва з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його начальника ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови №Б/2481 від 19 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною третьої статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), із закриттям справи. При цьому, просив суд поновити строк звернення до суду як пропущений з поважних причин (а.с.1-5).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва 26 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його начальника ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення повернуто позивачеві.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вважав, що повноваження адвоката Усенка Миколи Миколайовича на представництво позивача ОСОБА_1 у Дніпровському районному суді міста Києва належним чином не підтверджено.
Не погоджуючись з ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Усенко Микола Миколайович, через "Електронний суд", 23 лютого 2026 року подав до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що адвокат Усенко М.М. не надав доказів на підтвердження у нього права на підписання та подання позовної заяви.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2026 року поновлено строк на апеляційне провадження та відкрито апеляційне провадження. 
У судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надавали. 
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частини другої статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Усенка Миколи Миколайовича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року про повернення позовної заяви у справі №755/1011/26 підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Приймаючи ухвалу від 26 січня 2026 року про повернення позовної заяви, на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що повноваження адвоката Усенка М.М. на представництво ОСОБА_1 у Дніпровському районному суді міста Києва належним чином не підтверджено.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.
Частина перша статті 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
Згідно частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до частини першої статті 57 КАС України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно частини четвертої статті 59 КАС України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
За змістом частини восьмої статті 59 КАС України, у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
Згідно пунктів 1-5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року №41 (із змінами, внесеними рішеннями ради адвокатів України від 14 лютого 2020 року №29, від 17 листопада 2020 року №118, від 11 вересня 2021 року №107, від 29 квітня 2022 року №45, від 19 травня 2023 року №32, від 7 червня 2024 року №23, від 8 червня 2024 року №36, від 20 вересня 2024 року №50), Положення про ордер на надання правничої допомоги встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.
Ордер на надання правничої допомоги є письмовий документ (в паперовій або електронній формі), що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України.
В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (зразок в Додатку 1).
Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.
Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Згідно пункту 10 цього Положення, ордер, який видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката (власноручний або електронний) який надає правничу допомогу на підставі цього ордера, та підпис (власноручний або електронний) керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання і скріплений печаткою юридичної особи (за її наявності).
Під час дії воєнного стану на території України дозволяється видача адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням ордеру без скріплення його печаткою юридичної особи та без підпису керівника адвокатського об`єднання, адвокатського бюро. Правовідносини між адвокатом, який надає правничу допомогу на підставі цього ордера та адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро врегульовуються внутрішніми документами цих організаційно правових форм здійснення адвокатської діяльності.
Відповідно до пункту 12.4 цього Положення, назву органу, у якому надається правнича допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).
Професійні права адвоката визначені статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зокрема, згідно пункту 2 частини першої статті 20 цього Закону.
Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
Згідно частин першої та другої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правничої допомоги;
2) довіреність;
3) ордер;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.
За змістом пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
Пунктом 11 Положення №41 ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
Як вбачається з матеріалів справи, 19 січня 2026 року адвокат Усенко Микола Миколайович в інтересах ОСОБА_3 , через «Електронний суд», звернувся в Дніпровський районний суд міста Києва з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його начальника ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Представник позивача є адвокатом і на нього поширюється дія Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", відтак представник позивача у процесі здійснення адвокатської діяльності має право звернення в суд у вищевказаній формі.
Так, на підтвердження повноважень діяти від імені ОСОБА_1 адвокатом Усенком М.М. додано ордер на надання правової допомоги від 15 січня 2026 серії АА №1651540, який долучено до позовної заяви.
Отже, згідно зазначених норм, ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; вказівка в ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається у судах всіх інстанцій, є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі №754/3233/20.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про те, що у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення адміністративного позову.
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, дійшов помилкового висновку.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання і, що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає доводи апеляційної скарги такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно пункту 4 частини першої статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Усенка Миколи Миколайовича підлягає задоволенню, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року - скасуванню, а справа №755/1011/26 - направленню для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.
Керуючись статтями 286, 312, 315, 320, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Усенка Миколи Миколайовича - задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року по справі №755/1011/26 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його начальника ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - скасувати.
Справу №755/1011/26 направити до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий-суддя І.В. Штульман 

Судді М.І. Кобаль 

Ю.К. Черпак