Справа № 522/1983/26
Провадження № 2-а/522/191/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2026 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі: 
головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,
за участі секретаря судового засідання – Коновал Д. І.,
представника позивача – Казбекова В. Е.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – адвоката Каланжова В. М.,
перекладача – Чінь Хонг Кионг, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам, про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, -
ВСТАНОВИВ:
13.02.2026 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі – ГУ ДМС України в Одеській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам, в якому просить затримати  ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку Соціалістичної Республіки В`єтнам, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. 
Позов мотивовано тим, що 26.12.2008 ОСОБА_1 звернулася до відділу Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки є дочкою громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_3 , яка є іммігранткою та має посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , видачу 25.05.2007, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».
06.02.2009 ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області затверджено висновок, яким вирішено перебування на території України громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати законним. 
06.02.2009 ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області видано ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну № 315055 та документовано її посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 09.02.2009 терміном дії безстроково. 
13.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з непридатністю попередньої посвідки для подальшого використання.
За результатами розгляду заяви ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від 15.11.2024 № 51032300023759 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі п.п. 3 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321. 
09.01.2025 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято висновок про визнання недійсними дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання, видані громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки виявлено, що на момент звернення із заявою ОСОБА_1 була вже повнолітньою, отже підстав для отримання дозволу на імміграцію не мала. Відповідач отримала дозвіл на імміграцію в Україну та була документована посвідкою на постійне проживання всупереч Закону України «Про імміграцію», за відсутності підстав для його отримання, у зв`язку з чим рішенням від 15.11.2024 № 51032300023759 їй було відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.
09.01.2025 ГУ ДМВС України в Одеській області прийнято рішення № 315055 про визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про імміграцію» та, як наслідок, на підставі п. п. 1 п. 64, п. п. 4 п. 72 Порядку № 321, скасовано та визнано недійсною посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 09.02.2009.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 оскаржила його у судовому порядку. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 315055 від 09.01.2025 про визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_3 від 09.02.2009 громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 скасовано. Ухвалено у справі нове рішення, яким в задоволенні позову громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 відмовлено.
09.01.2025 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 5101130100017468 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, та зобов`язано відповідача покинути територію України у термін до 07.02.2025.
У визначений термін відповідач з території України не виїхала.
12.02.2026 працівниками ГУ ДМС України в Одеській області відповідача виявлено на ринку «7км» та запрошено до ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33.
В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула на територію України 09.01.2019 через аеропорт «Одеса» по паспортному документу громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам для виїзду за кордон серії № НОМЕР_4 терміном дії 07.03.2018 – 07.03.2028. 
12.02.2026 о 14.15 відповідача затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії № МОД 000355 на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення. 
12.02.2026 за порушення правил перебування іноземців в Україні відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП. 
12.02.2026 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 5101100100000697 про примусове видворення з України громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що відповідач на території України знаходиться незаконно, законного джерела існування не має. 
Позивач зазначає, що підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду є: те, що відомості про перебування на території України на законних підставах у відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; відповідач востаннє прибула на територію України 09.01.2025 та з моменту визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну не вчинила жодних спроб для легалізації свого становища. 12.02.2026 була виявлена співробітниками ГУ ДМС в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме – перевищила встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів. Після прийняття рішення про примусове повернення від 09.01.2025 № 5101130100017468 відповідач не вчинила жодних дій, спрямованих на виконання зазначеного рішення та не залишила територію України. Крім того, відповідач тривалий час проживала на території України незаконно та не вживала жодних заходів для легалізації свого становища.
Позивач звертає увагу на порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконне перебування її на території України та невиконання рішення про примусове повернення. 
Зазначає, що відомості про оскарження відповідачем рішення про її примусове повернення відсутні.
Також позивач посилається на відсутність обставин, за яких відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідач не може бути примусово видворена за межі території України.
Вважає, що враховуючи наведені вище обставини та те, що відповідач після перетину державного кордону України в подальшому проживала на території України нелегально, не виконала рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП, є підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, існує ризик її втечі.
Представник ГУ ДМС України в Одеській області Казбеков В. Е. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_1 брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Відповідач та її представник – адвокат Каланжов В. М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. З пояснень слідує, що відповідач має трьох неповнолітніх дітей, народжених на території України, які є громадянами України. Діти проживають в м. Одесі, старший син навчається у школі у 9 класі, двоє доньок відвідують дошкільні навчальні заклади. Вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_4 , який також проживає на території України, має посвідку на постійне проживання в Україні, має зареєстроване місце проживання та на праві власності має житло. Відповідач працює на ринку «7км». ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила про свою згоду виїхати з України, однак посилалася на те, що їй потрібен час для того, щоб зібрати речі для себе та дітей. 
Представник відповідача – адвокат Каланжов В. М. у судовому засіданні також посилався на необґрунтованість обрання позивачем при зверненні до суду найсуворішого заходу, передбаченого ч. 1 ст. 289 КАС України. Зазначив, що відповідачу не було вручено рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 5101130100017468 від 09.01.2025 про її примусове повернення до країни походження, а також вона не підписувала та не отримувала постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим нею не сплачено штраф. Зазначає, що указані обставини спростовують твердження позивача про наявність підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення.
Заслухавши відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.
Судом установлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам, що підтверджується паспортним документом громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам для виїзду за кордон № НОМЕР_5 , терміном дії 07.03.2018 - 07.03.2028.
06.02.2009 ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області видано ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну № 315055.
09.02.2009 ОСОБА_1 видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 терміном дії безстроково. 
13.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з непридатністю попередньої посвідки для подальшого використання.
15.11.2024 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 51032300023759 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, відповідно до якого на підставі п.п. 3 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, відмовлено ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання. 
09.01.2025 ГУ ДМВС України в Одеській області прийнято рішення № 315055 про визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до якого виданий ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці Соціальної Республіки В`єтнам, дозвіл на імміграцію № НОМЕР_6 від 06.02.2009 визнано недійсним на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про імміграцію». Посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 09.02.2009, видана на ім`я громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 відповідно до п. п. 1 п. 64, п. п. 4 п. 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 скасована, визнана недійсною, підлягає вилученню та знищенню. 
09.01.2025 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 5101130100017468 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано її покинути територію України у термін до 07.02.2025.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 23.05.2025 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 315055 від 09.01.2025 про визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_3 від 09.02.2009 громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 відмовлено.
12.02.2026 працівниками ГУ ДМС України в Одеській області виявлено на ринку «7км» громадянку Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та запрошено її до ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33.
У результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула на територію України 09.01.2019 через аеропорт «Одеса» по паспортному документу громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам для виїзду за кордон серії № НОМЕР_4 терміном дії 07.03.2018 – 07.03.2028. 
12.02.2026 о 14.15 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії № МОД 000355 на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 203 КУпАП для з`ясування обставин правопорушення.
За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося у порушенні законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перевищення встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, уповноваженою особою ГУ ДМС України в Одеській області 12.02.2026 відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 012712.
Постановою про накладення адміністративного стягнення від 12.02.2026 серії ПН МОД № 012807 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100 гривень за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перевищення встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів.
12.02.2026 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 5101100100000697 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово видворити з України громадянку Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
12.02.2026 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про поміщення громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3 773-VI).
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну
та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні
встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
За приписами частини першої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.
На підставі частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Застосовуючи приписи частини першої статті 30 Закону № 3773-VI варто зважати на те, що примусове видворення з України іноземця застосовується якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.
Отже, зі змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:
1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;
2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 у справі № 359/5975/17, від 28 лютого 2019 у справі № 754/2198/17, від 26 червня 2019 у справі № 755/12159/18, від 09 серпня 2019 у справі №359/5823/16-а, від 27 квітня 2023 у справі №522/11882/22, від 24 травня 2023 у справі № 296/8455/22.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені ст. 289 КАС України.
Так, згідно з ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у
разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;
2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;
4) зобов`язання внести заставу.
Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Ключовим у вирішенні питання про застосування таких заходів є наявність наступних обставин: рішення компетентного органу про примусове видворення іноземця, наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення; існування ризику втечі іноземця, а так само у разі відсутності в іноземця, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.
З аналізу вказаних норм слідує, що до іноземця, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, може бути застосований такий захід як затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.
Однак, такий захід не застосовується автоматично, а лише за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України.
При цьому, доведення наявності підстав, передбачених вказаною нормою, покладено на територіальний орган ДМС України, як суб`єкта владних повноважень, яким ініційовано питання щодо затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
У позовній заяві позивач зазначає, що підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду є: те, що відомості про перебування на території України на законних підставах у відповідача відсутні, вона востаннє прибула на територію України 09.01.2025 та з моменту визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну не вчинила жодних спроб для легалізації свого становища, вчинила порушення міграційного законодавства та не виконала рішення про її примусове повернення.
Водночас, у матеріалах справи відсутні відомості про вручення відповідачу рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 5101130100017468 від 09.01.2025 про примусове повернення до країни походження або третьої країни відповідача, яким зобов`язано останню залишити територію України у строк до 07.02.2025. 
Натомість представник відповідача у судовому засіданні посилався на те, що таке рішення відповідачу вручено не було, що спростовує доводи позивача про ухилення відповідача від його виконання.
Крім того, як слідує з матеріалів справи, відповідач є матір`ю трьох неповнолітніх дітей, народжених на території України: Данг ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвами про народження серії НОМЕР_7 , серії НОМЕР_8 , серії НОМЕР_9 .
Діти є громадянами України.
Відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_4 , який також проживає на території України, має посвідку на постійне проживання в Україні, має зареєстроване місце проживання та на праві власності має житло.
Відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 8 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Тримання особи під вартою, у тому числі у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Литва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012 , п. 103 рішення ЄСПЛ від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", яке стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08)).
Проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.
Отже, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі (рішення ЄСПЛ у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року).
Ураховуючи вищенаведене, на переконання суду, позивачем не доведено наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу як затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 77, 289 КАС України, ст. ст. 7, 247, 251, 280 КУпАП суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам, про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА