ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року	справа № 380/17589/25	
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У. В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; код ЄДРПОУ 13814885), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії за віком на підставі заяви від 02.07.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 02.07.2025 із зарахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.08.1986 по 01.11.1987; з 01.07.1989 по 12.06.1990; з 13.06.1990 по 25.12.1991.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 02.07.2025 звернувся до пенсійного органу зі заявою про перерахунок пенсії за віком, з проханням зарахувати до його страхового стажу періоди роботи у колгоспі з 01.08.1986 по 01.11.1987, з 01.07.1989 по 12.06.1990 та з 13.06.1990 по 25.12.1991. Однак, листом від 21.07.2025 відповідач відмовив у такому перерахунку, посилаючись на те, що у трудовій книжці позивача відсутні відомості про встановлений річний мінімум трудової участі у колгоспі та його фактичне виконання.
Позивач вважає, що працівники не несуть відповідальності за ведення власних трудових книжок, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою судді від 01.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування поданих заперечень вказує, що ОСОБА_1 з 02.06.2025 призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.
Загальний страховий стаж становить 35 р. 04 міс. 29 дн. (не враховано періоди роботи в колгоспі «Україна» з 01.08.1986 по 01.11.1987 та з 13.06.1990 по 25.12.1991 в колгоспі «День урожаю», оскільки відсутня інформація про фактично відпрацьовані трудодні, за період з 01.07.1989 по 12.06.1990 - відсутня підстава внесення записів на прийом та звільнення).
Для підтвердження вищезазначених періодів роботи в колгоспі позивачу необхідно надати довідку про встановлений річний мінімум трудової участі, його фактичне виконання та причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Відтак, просить відмовити в задоволенні позову.
Ухвалою суду від 19.02.2026 витребувано у ОСОБА_1 належним чином завірені копії усіх сторінок його трудової книжки та трудової книжки колгоспника, включаючи титульні аркуші.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 з 02.06.2025 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
02.07.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про перерахунок пенсії за віком, з проханням зарахувати до його страхового стажу періоди роботи у колгоспі з 01.08.1986 по 01.11.1987, з 01.07.1989 по 12.06.1990 та з 13.06.1990 по 25.12.1991.
Листом відповідача від 21.07.2025 позивачу відмовлено у такому перерахунку, посилаючись на те, що у його трудовій книжці відсутні відомості про встановлений річний мінімум трудової участі у колгоспі та його фактичне виконання, а довідка із зазначенням необхідної інформації не надавалася.
Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV; тут та надалі у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).
Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що з 01.01.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків; трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.
Згідно з ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядок №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Судом досліджено трудову книжку колгоспника № НОМЕР_2 від 10.08.1986, яка належить позивачу та встановлено, що у ній, серед іншого, в межах спірного періоду містяться записи:
- №1 та №2 згідно з якими позивач з 01.08.1986 по 01.11.1987 працював в колгоспі «Україна», був прийнятий на роботу в якості будівельника та звільнений відповідно до ст. 38 КЗоТ УССР;
- №7 та №8 згідно з якими позивач з 01.07.1989 по 12.06.1990 працював в колгоспі «Україна», був прийнятий на роботу згідно з договором по будівництву виробничих об`єктів та звільнений з роботи по закінченню договору;
- №9 та №10 згідно з якими позивач з 13.06.1990 по 25.12.1991 працював в колгоспі в колгоспі «День урожаю», був прийнятий на роботу згідно з договором по будівництву виробничих об`єктів та звільнений з роботи згідно з договором.
Разом з тим, щодо аргументів відповідача, які стосуються недоліків трудової книжки позивача № НОМЕР_2 , зокрема про те, що за період з 01.07.1989 по 12.06.1990 - відсутня підстава внесення записів на прийом та звільнення, необхідно зазначити, що на момент вчинення записів у трудовій книжці за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252) (далі – Інструкція №162), пунктом п.1.1 якої встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п.2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з п. 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що всі записи в трудові книжці здійснюються роботодавцем у повній послідовності у разі зміни відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення в межах відповідного підприємства.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.
Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17, а також від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Вказано правова позиція також підтримана Верховним Судом в постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.
Так, судом не встановлено, а відповідачем не доведено недостовірності записів про роботу позивача у спірні періоди та трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 в цілому, а тому її потрібно розглядати як належний та допустимий доказ у справі.
Отже, самі лише сумніви уповноважених осіб відповідача в достовірності записів про роботу позивача не можуть бути підставою неврахування відповідного періоду роботи позивача для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.
Щодо доводів відповідача про відсутність інформації за спірні періоди роботи в колгоспах про кількість фактично відпрацьованих вихододнів і встановлений річний мінімум, то судом враховано наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Також, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. 
Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).
Згідно з пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних положень).
Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №120/2366/21-а, а також від 09.08.2022 у справі № 380/1772/21.
При цьому, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, необхідно враховувати, чи виконував член колгоспу встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві, якщо такий не виконувався ним без поважних причин, до стажу роботи враховується лише час роботи за фактичною тривалістю, що прямо передбачено частиною першою статті 56 Закону № 1788-XII.
Водночас, суд зауважує, що з огляду на зміст вищевказаних положень, які були чинні на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено дві форми роботи особи в колгоспі: 
- шляхом прийняття в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводився загальними зборами колгоспників за поданням правління; 
- за трудовими договорами фахівців та інших працівників, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (тобто без членства в колгоспі).
Таким чином, вимоги про встановлення в колгоспі мінімуму трудової участі в громадському господарстві та виконання такого мінімуму стосувалися лише членів колгоспу і такі відомості підлягали внесенню до трудових книжок колгоспників.
В спірному ж випадку, згідно з записами у трудовій книжці про періоди роботи з 01.08.1986 по 01.11.1987, з 01.07.1989 по 12.06.1990 та з 13.06.1990 по 25.12.1991 вбачається, що позивач в колгоспах «Україна» та «День урожаю» перебував на роботі саме як найманий працівник, а не як член колгоспу, оскільки працював по договору, а тому вимоги про встановлення позивачу мінімуму трудової участі в громадському господарстві та виконання такого мінімуму не стосуються вищевказаних періодів роботи, відтак, доводи відповідача в цій частині є безпідставними.
Наведене додатково підтверджується тим, що у розділі ІІІ «членство в колгоспі» трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 10.08.1986 (сторінки 2-5), де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі, відсутні будь-які записи відносно позивача.
З урахуванням встановленого, суд доходить висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні вищевказаних періодів роботи до страхового стажу позивача з підстав відсутні у трудовій книжці відомостей про встановлений річний мінімум трудової участі у колгоспі та його фактичне виконання є протиправними.
Таким чином, відповідач, не здійснивши перерахунок пенсії позивача на підставі заяви від 02.07.2025 допустив протиправну бездіяльність.
Підсумовуючи вищенаведене, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача від 02.07.2025 про перерахунок пенсії, зарахувавши при цьому до його страхового стажу періоди роботи з 01.08.1986 по 01.11.1987, з 01.07.1989 по 12.06.1990, з 13.06.1990 по 25.12.1991 згідно з відомостями трудової книжки № НОМЕР_2 від 10.08.1986.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.
Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

в и р і ш и в :

Задовольнити позов.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви від 02.07.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; код ЄДРПОУ 13814885) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 02.07.2025 про перерахунок пенсії, зарахувавши при цьому до його страхового стажу періоди роботи з 01.08.1986 по 01.11.1987, з 01.07.1989 по 12.06.1990, з 13.06.1990 по 25.12.1991 згідно з відомостями трудової книжки № НОМЕР_2 від 10.08.1986.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Братичак Уляна Володимирівна