ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/38907/23 Суддя першої інстанції: Діска А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Файдюка В.В.
суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФ у Київській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФ в Харківській області), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГГУ ПФ в Харківський області про відмову у перерахунку пенсії №104650013802 від 22.09.2023;
- зобов`язати ГУ ПФ у Київській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2023 у частині збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад установлений мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (для чоловіків - 20 років).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки пенсія за віком позивачу була призначена після 01.10.2017, то відповідач-2 правомірно відмовив в її перерахунку з підстав, що така з огляду на вимоги ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зменшиться. Крім того, суд зауважив, що після внесення змін Законом №2148-VIII до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обсяг прав позивача не звузився, оскільки пенсію останньому призначено у 2023 році.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано ряд правових позицій Верховного Суду в аналогічній категорії справ, а також залишено поза увагою, що спірним рішенням ГУ ПФ в Харківській області порушено право ОСОБА_1 на мирне володіння майном та його законні сподівання на належне пенсійне забезпечення.
Після усунення визначених в ухвалі від 14.03.2025 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження з 03.03.2026.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФ у Київській області та з 09.05.2023 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ІV кат. - потерпілі. Зона посиленого радіоекологічного контролю).
Також позивач є громадянином, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 .
Матеріали справи свідчать, що 14.09.2023 позивач звернувся до відповідача-1 із заявою, в якій просив перерахувати з дати звернення пенсію за віком з використанням положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (20 років - для чоловіків).
За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснювався ГУ ПФ в Харківській області, яке рішенням від 22.09.2023 №104650013802 відмовило ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з підстав, що у випадку проведення такого перерахунку розмір пенсії зменшиться з 5 614,68 грн до 3 006,03 грн.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує таке.
Частина 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон;), у редакції, яка діяла до 11.10.2017, передбачала, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.
У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017, зокрема, до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1057-IV) за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Отже правове регулювання права на пенсію в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж змінилось з 11.10.2017, поставивши в залежність передбачену Законом можливість збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений частиною 2 статті 56 цього Закону з призначенням пенсії на умовах, визначених частиною другою статті 27 Закону № 1058-IV.
Враховуючи такі законодавчі зміни, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.06.2024 у справі №300/3435/21 прийшла до висновку, що за особами, які набули право на призначення пенсії з урахуванням спеціального Закону № 796-XII, пунктом 2 статі 56 якого було визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, таке право зберігається й у разі зміни нормативно-правового регулювання цих правовідносин.
Тому щодо осіб, яким на час призначення пенсії з урахуванням Закону № 796-XII її розрахунок мав здійснюватися згідно із пунктом 2 статті 56 Закону № 796-XII за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на один процент заробітку за рік, вказана норма зберігає юридичну силу як для пенсіонера так і для органу, який призначає пенсію і повинна застосуватися у тій редакції, яка діяла на час призначення пенсії (окрім випадку покращення становища особи).
Поширення на таких осіб нових правил виплати надбавки за додатковий стаж роботи залежно від призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону № 1058-IV, запроваджених у зв`язку із внесенням до цієї норми змін Законом № 2148-VIII, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав таких осіб, що в силу статті 22 Конституції України, є неприпустимим.
Аналогічний висновок неодноразово застосований Верховним Судом у постановах від 29.10.2024 у справі № 460/16652/23, від 18.11.2024 у справі № 460/19095/23, від 22.11.2024 у справі № 460/24038/23, від 04.12.2024 у справі № 300/2616/21.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що, враховуючи викладену Верховним Судом у постанові від 25.06.2024 у справі №300/3435/21 правову позицію, при вирішенні питання про наявність у позивача права на збільшення, за наслідками перерахунку, пенсії позивача на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку, згідно ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII, а саме без застосування частини другої статті 27 Закону №1058-IV, Верховний Суд у постанові від 06.02.2025 у справі № 560/4564/24 вказав на необхідність враховувати, що:
- право на пенсію в повному розмірі для громадян, які належать до зазначених категорій (1, 2, 3, 4), виникає лише за умови чітко встановленої мінімальної кількості стажу роботи:
для чоловіків - 20 років.
для жінок - 15 років.
- збільшення пенсії на 1% заробітку відбувається за кожен рік роботи понад встановлений мінімальний стаж, але не більше 75% від заробітку;
- для осіб, які працювали в умовах, визначених у списку № 1 (наприклад, робота в зонах підвищеного радіаційного ризику), цей розмір збільшується до 85% заробітку, якщо чоловік має стаж не менше 10 років, а жінка - 7 років 6 місяців;
- частина 2 статті 56 Закону № 796-XII зберігає свою юридичну силу як для пенсіонера так і для органу, який призначає пенсію і повинен застосуватися у редакції, яка діяла на час призначення такій особі пенсії.
З вищезазначеного Верховний Суд у згаданій вище постанові зазначив, що ключовим для правильного вирішення спору, який виник у цій справі, є встановлення:
- кількості років наявного у позивача стажу роботи, що є підставою для застосування механізму підвищення пенсії, передбаченого частиною 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ;
- дати, з якої позивачу було призначено пенсію (для визначення редакції частини 2 статті 56 Закону № 796-XII, що має застосовуватися відносно заявника).
Матеріали справи свідчать, що пенсія за віком призначена ОСОБА_1 за правилами ст. 55 Закону України №796-ХІІ з 09.05.2023, тобто під час чинності положень ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII у редакції Закону №2148-VIII, а отже після 11.10.2017.
Таким чином, оскільки пенсію за віком призначено позивачу після 11.10.2017 (у травні 2023 року), тобто на момент, коли вже діяли зміни, внесені Законом № 2148-VIII до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ, то відповідно позивач не має права на застосування для обрахунку його пенсії ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII без урахування змін, внесених Законом № 2148-VIII. Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_1 не подавав ГУ ПФ у Київській області заяву про призначення йому пенсії за віком на умовах ч. 2 ст. 27 Закону № 1058-ІV.
Щодо посилання апелянта на те, що спірне рішення ГУ ПФ в Харківській області порушує його право на мирне володіння майном та законні сподівання на отримання належного соціального забезпечення колегія суддів зазначає, що на час призначення пенсії ОСОБА_1 у травні 2023 року більше п`яти років діяла ч. 2 ст. 27 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII, а тому, зважаючи на те, що пенсія призначається особі за правилами, чинними на час її призначення, внесені законодавчі зміни не зумовили зменшення розміру раніше призначеної позивачу пенсії, а також не поставили під сумнів законні його сподівання з огляду на чинне у 2023 році правове регулювання спірних правовідносин. 
Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення виготовлено 03 березня 2026 року.