Дата документу 31.03.2026
Справа № 501/2684/18
2/501/1096/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:
головуючого – судді Пушкарського Д.В.,
за участю:
секретаря судового засідання – Карпової Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чорноморського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна та витребування нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить:
- визнати недійсним договір купівлі квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за реєстровим № 864, укладений 23.08.2018 року між Публічним акціонерним товаристом «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк) та ОСОБА_2 ;
- витребувати від ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 належну йому квартиру АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належала трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 . Вказаною квартирою користувались члени його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 11).
30.11.2006 року ОСОБА_1 уклав з АКІБ «Укрсиббанк» договір споживчого кредиту № 11087342000, відповідно до якого позивач отримав кредит у сумі 60000 дол. США, строком до 30.11.2007 року.
Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» укладений іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_3 .
08.12.2011 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № 11087342000 не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.
ОСОБА_1 було направлено письмове попередження про усунення порушень умов кредитного договору, але ці вимоги позивач не виконав, тому січні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2104 по справі № 501/149/14-ц позов Банку задоволено. В рахунок виконання основного зобов`язання за кредитним договором щодо сплати заборгованості у розмірі - 521174,30 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 , шляхом передачі Банку права власності на вказане майно на підставі іпотечного договору. Припинено право власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір у сумі - 43441,00 грн.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.06.2014 заяву відповідача про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30.10.2014 заочне рішення Іллічівського міського Одеської області від 05.05.2014 скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову Банку.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2015 рішення апеляційного суду Одеської області від 30.10.2014 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, направляючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, зазначив, що апеляційний суд виходив з того, що розділ 4 іпотечного договору не містить застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При цьому суд не звернув уваги на зміст розділу 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» та не перевірив, чи були додержані умови, передбачені пунктами зазначеного розділу договору. За таких обставин, необґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що договір між сторонами щодо визнання права власності на предмет іпотеки відсутній, застереження про це у договорі іпотеки не міститься, та відмовив в позові з цих підстав.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.12.2015 року, яке набуло законної сили заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2014 р. в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором скасовано. Позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договором від 30.11.2006 року, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,0 кв. м., житловою площею - 42 кв. м. за ціною, визначеною на момент набуття права власності на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у сумі - 6 680,88 грн. (а.с. 67-73).
Ухвалою Верховного Суду від 14.12.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження (а.с. 98-99).
ОСОБА_1 у позові звертає увагу, на те, що рішення апеляційного суду Одеської області від 17.12.2015 року він не отримав, про його існування дізнався після ознайомлення із матеріалами справи лише 17.09.2018 року.
Вважає, що його спірна квартира була незаконно переоформлена за ПАТ «Дельта Банк». 
Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 придбав спірну квартиру за результатами електронних торгів 23.08.2018 року за заниженою ринковою вартістю, зокрема, оцінка спірної квартири ПАТ «Дельта банк» не проводилась.
Посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст. ст. 215, 317, 321, 387, 388 ЦК України позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за реєстровим № 864, укладений 23.08.2018 року між Публічним акціонерним товаристом «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк) та ОСОБА_2 та витребувати від ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 належну йому квартиру АДРЕСА_1 (а.с.1-4).
Ухвалою Чорноморського міського суду Одеської області від 24.09.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Чорноморського міського суду Одеської області від 24.09.2018 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Чорноморського міського суду Одеської області від 08.04.2019 року скасовано арешт вищевказаної квартири.
Постановою Одеського апеляційного суду від 04.12.2019 року ухвалу Чорноморського міського суду Одеської області про скасування заходів забезпечення позову скасовано, заяву направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Чорноморського міського суду Одеської області від 24.01.2019 року у протокольній формі закрито закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Чорноморського міського суду Одеської області у протокольній формі від 15.02.2023 року за клопотанням ПАТ «Дельта Банк» залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
Позивач ОСОБА_1 та його представник про час та місце судового розгляду повідомлені в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явились, надіслали до суду заяву в якій просили розгляд справи проводити за відсутності позивача та представника (а.с. 133, 139, 204). 
Відповідач ПАТ «Дельта Банк» та його представник про час та місце судового розгляду повідомлені в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явились. Надіслали суду відзив в якому у задоволенні позову ОСОБА_1 просили відмовити (а.с.52-57, 202).
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явився, правом подання відзиву на позов не скористався (а.с. 198).
Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про час та місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку, до судового засідання представника не направила, правом на подання письмових пояснень не скористалась.
Суд вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
З фотокопії паспорту громадянина України, довідки Відділу реєстрації обліку осіб Чорноморської міської ради від 11.01.2018 року, технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належала трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 . Вказаною квартирою користувались члени його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 11, 20-24).
30.11.2006 ОСОБА_1 уклав з АКІБ «Укрсиббанк» договір споживчого кредиту № 11087342000, відповідно до умов якого отримав кредит у сумі 60000 дол. США, строком до 30.11.2007 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» укладений іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_3 .
08.12.2011 між АКІБ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № 11087342000 не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.
ОСОБА_1 було направлено письмове попередження про усунення порушень умов кредитного договору, але ці вимоги позивач не виконав, тому в січні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2104 по справі № 501/149/14-ц позов Банку задоволено. В рахунок виконання основного зобов`язання за кредитним договором щодо сплати заборгованості у розмірі - 521174,30 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 , шляхом передачі Банку права власності на вказане майно на підставі іпотечного договору. Припинено право власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір у сумі - 43441,00 грн..
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.06.2014 р. заяву відповідача про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30.10.2014 заочне рішення Іллічівського міського Одеської області від 05.05.2014 скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову Банку.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2015 рішення апеляційного суду Одеської області від 30.10.2014 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, направляючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, зазначив, що апеляційний суд виходив з того, що розділ 4 іпотечного договору не містить застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При цьому суд не звернув уваги на зміст розділу 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» та не перевірив, чи були додержані умови, передбачені пунктами зазначеного розділу договору. За таких обставин, необґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що договір між сторонами щодо визнання права власності на предмет іпотеки відсутній, застереження про це у договорі іпотеки не міститься, та відмовив в позові з цих підстав.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.12.2015 року, яке набуло законної сили заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2014 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором скасовано. Позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договором від 30.11.2006 року, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,0 кв. м., житловою площею - 42 кв. м. за ціною, визначеною на момент набуття права власності на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у сумі - 6680,88 грн. (а.с. 67-73).
Відповідно до договору купівлі квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за реєстровим № 864, укладеного 23.08.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2 , встановлено, що власником зазначеної квартири є ОСОБА_2 (а.с. 12-15).
Ухвалою Верховного Суду від 14.12.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження на оскарження рішення апеляційного суду Одеської області від 17.12.2015 року (а.с. 98-99).
Положеннями ч. 1, 2 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80, ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, а обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна та витребовування нерухомого майна, то суд зазначає наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 15, ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Разом із цим, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.
Із приписів ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
При вирішенні спору про визнання правочинів недійсними суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог має зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» потека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частини 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (редакція на час укладання іпотечного договору), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» (редакція на час укладання іпотечного договору) якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.
Відповідно до ст. 48 закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна.
Так, ОСОБА_1 у позові посилається на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 була незаконно переоформлена за ПАТ «Дельта Банк». 
Суд не приймає до уваги дане твердження позивача, оскільки саме за рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.12.2015 року, яке набуло законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договором від 30.11.2006 року, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за ціною, визначеною на момент набуття права власності на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом. (а.с. 67-73). 
ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги й тим, що відповідач ОСОБА_2 придбав спірну квартиру за результатами електронних торгів 23.08.2018 року за ціною 362955,57 грн. тобто за заниженою ринковою вартістю, зокрема, у зв`язку із відсутністю оцінки спірної квартири. 
Між тим, позивачем не надано доказів про невідповідність оцінки спірної квартири вимогам нормативно-правових актів та заниження її вартості.
Матеріали позову не місять належних, достатніх та достовірних відомостей про невідповідність дій ПАТ «Дельта Банк» при відчуженні спірного нерухомого майна.
До того ж у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 914/881/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. За змістом статей 12, 33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.
З огляду на викладене, підстави для застосування судом положень ст. 215 ЦК України, зокрема, наслідків недійсності укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 та витребовування квартири у відповідача ОСОБА_2 відсутні.
Інші доводи позивача у даній справі не є такими що заслуговують на увагу та висновки суду у даній справі не впливають.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у спосіб передбачений ЦПК України є недоведеними, а отже є такими, що не підлягають задоволенню, тому у позові ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.
Щодо судового збору.
Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові судовий збір покладається на позивача. Отже, судовий збір, сплачений ОСОБА_5 , слід віднести на його рахунок (а.с. 30).
Щодо скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. 
Оскільки позивачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову, суд приходить до висновку про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.04.2019 року, а саме арешту квартири АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 158, 258, 259, 263, 265 - 268 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна та витребування нерухомого майна, – відмовити в повному обсязі.
Скасувати заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.04.2019 у цивільній справі №501/2684/18, а саме: скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя