ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1031/26 Справа № 185/7814/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бабій С. О. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 березня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 

якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї) тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок),

ВСТАНОВИВ:

Згідно із постановою суду першої інстанції, 08.07.2025 року приблизно о 15-00 год. за адресою м. Павлоград, вул. І. Богуна, буд. 142 на на АЗС «Восток-газ» гр. ОСОБА_1 здійснював продаж пального без відповідної ліцензії, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП. 

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1   просить поновити строк апеляційного оскарження,  постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2025 року - скасувати.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що не брав участі у судовому розгляді, не отримував копію постанови, дізнався про рішення суду тільки 26.01.2026 року, коли йому надійшло повідомлення від банку про арешт банківських рахунків, у зв`язку з чим вважає, що строк апеляційного оскарження був пропущений з поважної причини.
В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують здійснення ним операції з продажу палива без ліцензії, а саме відсутня відеофіксація, фіскальний чек, пояснення свідків тощо. 
Апелянт зазначає, що в день складання протоколу – 08.07.2025 року АЗС за вказаною адресою з технічних причин взагалі не могла заправляти паливом, а здійснювала лише продаж продуктів харчування та супутніх товарів. Вказує, що стаття 164 КУпАП передбачає відповідальність за здійснення діяльності саме суб`єктами господарювання, натомість уматеріалах справи немає жодних доказів того, що апелянт є суб`єктом господарювання або посадовою особою, а отже, він не може бути притягнутий до відповідальності за цією статтею.
Посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», згідно із яким суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення або відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це порушує право на захист та принцип рівності сторін. Також вказує, що згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, і всі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитися на користь особи.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, питання про відкладення судового розгляду не порушив, в апеляційній скарзі просив розглянути справу за його відсутності. Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги, що за правилами ч. 6 ст. 294 КУпАП його участь в апеляційному розгляді не є обов`язковою, вважаю за необхідне розглянути апеляційну скаргу за його відсутності. 

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.
Вирішуючи клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи судом першої інстанції відбувся за відсутності ОСОБА_1 , доказів вручення йому копії оскаржуваної постанови у межах строку апеляційного оскарження матеріали справи не містять, а отже є підстави для висновку, що вказаний строк був пропущений з поважної причини.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції зважає на те, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Апеляційним переглядом встановлено, що у порушення зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином не були з`ясовані обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам КУпАП.
Так, згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає зокрема за здійснення господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону. При цьому, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.
В свою чергу, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.
Господарською діяльністю відповідно до п. 1. 32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі, коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Як вбачається з постанови, суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, послався як на докази його винуватості на протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 862121 від 08.07.2025 року та рапорт поліцейського від 08.07.2025 року.
Разом із тим, матеріали справи не містять будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували факт продажу пального ОСОБА_1 або іншими особами, якими могли бути матеріали контрольної закупівлі, фіскальні чеки, акти перевірки, пояснення свідків-покупців, матеріали фото- чи відеофіксації тощо. 
Крім того з матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника контрольно-ревізійного відділу ТОВ “НОРДГАЗ” (а.с. 12), тобто останній займає посаду, яка не є очевидно пов`язаною із безпосередньою реалізацією палива або відповідальністю за таку діяльність. Посадові обов`язки останнього не встановлені, не вбачається за можливе з`ясувати, яке відношення він має до продажу пального без відповідної ліцензії, якщо такий і мав місце.
Апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (заява № 926/08), де зазначено, що суд не може перебирати на себе функції обвинувачення та самостійно відшукувати докази винуватості особи. Тягар доказування лежить на органі, що склав матеріали.
Відповідно до змісту ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказував, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання про недоведеність матеріалами справи обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення. При цьому, відповідно до положень п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржена постанова підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КупАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Строк апеляційного оскарження — поновити.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2025 року щодо  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП — скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення — закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Дніпровського
апеляційного суду  А. А. Мазниця