П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/14981/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О. 
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю. 
16 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Граб Л.С.  Матохнюка Д.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.08.2025 про виключення з розшуку.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву позивача від 14.08.2025 за результатами розгляду якої прийняти рішення по суті поданої заяви.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За даними застосунку «Резерв+», сформованим відносно ОСОБА_1 станом на 11.08.2025: він є військовозобов`язаним, тип відстрочки відсутня, ВЛК не проходив, адреса проживання: АДРЕСА_1 , дата уточнення даних: 04.07.2025.
Наявна примітка «Порушення правил військового обліку».
Позивач 14.08.2025 звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про виключення з розшуку.
Відповіді на зазначену заяву не отримав.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо включення відомостей про порушення позивачем військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та бездіяльність щодо не направлення повідомлення до органів Національної поліції України про відсутність підстав для розшуку, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Так, досліджуючи питання правомірності дії відповідача щодо включення відомостей про порушення позивачем військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та бездіяльність щодо не направлення повідомлення до органів Національної поліції України про відсутність підстав для розшуку, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність будь-яких доказів того, що за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сформованими за допомогою програми "Резерв+", в розділі Правопорушення, містяться відомості про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Сама ж по собі наявність в застосунку "Резерв+" примітки "Розшукує ТЦК та СП: порушення військового обліку" не свідчить про вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 210 КУпАП.
Разом з тим, суд, частково задовольнивши вимоги позивача, вважає, що оскільки позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про виключення з розшуку, однак, відповіді на зазначену заяву не отримав, тому належним способом відновлення порушеного права позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 14.08.2025 за результатами розгляду якої прийняти рішення по суті поданої заяви.
Колегія суддів частково не погодившись з позицією суду першої інстанції, вважає за необхідне зауважити наступне.
Пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України передбачена можливість суду захистити право позивача в інший спосіб, аніж це передбачено у попередніх пунктах цієї норми, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом зазначеної норми це право суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2024 року у справі №990/150/23зазначила, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Вихід за межі позовних вимог в розумінні вимог чинного законодавства - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. «Таке може бути тільки у адміністративному судочинстві, коли суд розуміє, що є порушення з боку держави, але сторона обрала неефективний спосіб захисту. В такому разі суд має сам додати вимоги і таким чином зробити захист ефективним.
Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
На переконання позивача, ефективним способом захисту його права, яке судовим розглядом визнано порушеним, буде саме зобов`язання  ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , правил військового обліку.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки встановлено факт порушення ТЦК та СП прав позивача під час внесення відомостей про нього, як про особу, що порушує правила військового обліку, а рішення суду про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву позивача від 14.08.2025 за результатами розгляду якої прийняти рішення по суті поданої заяви, на переконання позивача жодним чином не гарантує йому ефективний спосіб захисту та відновлення порушеного права, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки не суперечать вимогам КАС України.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог позивача та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до частини першої та шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума сплаченого судового збору до суду апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року скасувати в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву позивача від 14.08.2025 за результатами розгляду якої прийняти рішення по суті поданої заяви.
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою зобов`язати  ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , правил військового обліку.
В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року залишити без змін. 
Стягнути на користь  ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань  ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1816,80 гривень.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Граб Л.С.    Матохнюк Д.Б.