Справа № 163/215/26 
Провадження № 1-кп/163/117/26 

ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року   Любомльський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження № 22025030000000127 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , селища Лугини Житомирської області, що зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, вищої освіти, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.305 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він о 10:55 годині 04 грудня 2025 року, слідуючи на виїзд з України водієм автомобіля «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , з причепом «LOHR EHR300», номерний знак НОМЕР_2 , через пункт пропуску «Ягодин» Волинської митниці, що в селі Старовойтове Ковельського району Волинської області, смугою руху «червоний коридор», намагався незаконно перемістити через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, способом, що утруднював виявлення, у лівій кишені, одягнених на ньому штанів, попередньо поміщених в два згортки особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, – канабіс масою 2,2054 та 0,6902 грама, про наявність якого не повідомив інспектору митниці під час усного опитування та не вказав в ході митного декларування, чим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки під час проведення митно-прикордонного контролю зазначений наркотичний засіб був виявлений працівниками Волинської митниці та ІНФОРМАЦІЯ_2 і вилучений слідчим УСБУ у Волинській області в ході огляду місця події.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.305 КК України.

У суд кримінальне провадження надійшло у формі обвинувального акта.
До початку судового розгляду сторони подали угоду про визнання винуватості.
Згідно з цією угодою ОСОБА_4 повністю визнає вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення за фактичними обставинами обвинувального акту.
Сторони уклали угоду на умовах визнання сукупності пом`якшуючих обставин (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину) такими обставинами, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину і в сукупності з відомостями про особу обвинуваченого дають підстави для призначення покарання більш м`якого виду, ніж передбачено ч.1 ст.305 КК України.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання на підставі ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 42 500 гривень.
В угоді сторони підтверджують, що ознайомлені з наслідками її укладення та невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд бере до уваги таке.

За інкримінованим обвинуваченням ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав себе винуватим повністю.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесений до категорії тяжких.
Міра покарання, погоджена сторонами угоди, більш м`якого виду, ніж передбачено санкцією ч.1 ст.305 КК України, однак достатньо обґрунтована наявністю підстав для застосування ч.1 ст.69 КК України, в тому числі, з огляду на сукупність пом`якшуючих обставин, фактичні обставини інкримінованого злочину і відсутність тяжких наслідків, а також на особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, здійснив донат на Збройні Сили України в сумі 80 000 гривень.

Суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, в тому числі, щодо права на судовий розгляд та щодо обмежень у правах, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди відповідно до ст.476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним. Про це за-явили в судовому засіданні обвинувачений та його захисник. Скарги стороною захисту під час досудового розслідування не подавались.

Таким чином, судом встановлено, що умови угоди відповідають положенням ст.472 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України та КК України, зокрема, ст.ст.65, 69 КК України, а також інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

В судовому засіданні прокурор вважав за необхідне затвердити угоду, обвинувачений та його захисник проти цього не заперечили і погодились на призначення узгодженого покарання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Долю речових доказів слід вирішити згідно зі ст.100 КПК України.
Судові витрати на проведення експертизи згідно із ст.124 КПК України слід покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосований, клопотання про застосування такого заходу не заявлене, а підстави для ухвалення такого рішення з ініціативи суду не встановлені.

Керуючись ст.ст.373, 374, 474, 475, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

у х в а л и в :

Угоду про визнання винуватості від 09 березня 2026 року у кримінальному провадженні № 22025030000000127, укладену прокурором Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.305 КК України, і на підставі ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42 500 (сорок дві тисячі п`ятсот) гривень.

Долю речових доказів та документів вирішити таким чином:
- клітчасту носову хустинку, речовини рослинного походження загальною масою 3,2739 грама, екстракт канабісу в згортку із фольги, масою (в перерахунку на висушену речовину) 0,0902 грама, скляну трубку та первинне упакування, що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів СВ УСБУ у Волинській області, - знищити, скасувавши накладений ухвалою Луцького міськрайонного суду від 10 грудня 2025 року арешт;
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_6 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , надати останньому в повне розпорядження;
- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205020/2025/008813, контрольний талон для проходження по «червоному коридору» серії ВМ № 222008, митна декларація ОСОБА_4 , два DVD-R диска з відеозаписами, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 22025030000000127, - залишити в матеріалах цього провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 2674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 20 копійок судових витрат на проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя         ОСОБА_1