Справа № 473/818/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"20" квітня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №9767891 від 06 грудня 2024 року, кредитним договором №101588212 від 10 січня 2025 року, кредитним договором №8779733 від 18 лютого 2025 року, договором позики №183745 від 15 березня 2025 року, кредитним договором №73388288 від 30 січня 2025 року, кредитним договором №2725730 від 04 січня 2025 року, у загальному розмірі 163 681,35 грн.
Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року відкрито провадження у справі №473/731/26 за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Цією ж ухвалою позовні вимоги роз`єднано шляхом виділення вимог про стягнення заборгованості за договором позики №183745 від 15 березня 2025 року, кредитним договором №73388288 від 30 січня 2025 року, кредитним договором №2725730 від 04 січня 2025 року в окреме провадження з присвоєнням виділеній справі №473/818/26.
Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року прийнято до свого провадження цивільну справу №473/818/26 за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (за договором позики №183745 від 15 березня 2025 року, кредитним договором №73388288 від 30 січня 2025 року, кредитним договором №2725730 від 04 січня 2025 року).
Відповідно до виділеної частини позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вказувало, що 04 січня 2025 року ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» уклало з ОСОБА_1 . Договір про споживчий кредит №2725730.
Відповідно до договору ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 11 000 грн зі строком користування коштами протягом 345 днів (що складається з узгоджених в окремому графіку окремих періодів) – до 15 грудня 2025 року, а відповідачка зобов`язалася частинами (згідно узгодженого графіку) повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,0010 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом, сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 12,50 % від суми кредиту, а також сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 14 % від суми кредиту в перший день кожного розрахункового періоду (крім останнього).
У разі порушення позичальницею умов кредитного договору остання зобов`язалася сплачувати штраф у розмірі 1 000 грн за кожний випадок порушення.
25 липня 2025 ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №25072025 за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №2725730 від 04 січня 2025 року. 
Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 31 800 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 11 000 грн;
-заборгованість за комісією за обслуговування кредиту – 15 300 грн;
-нарахована неустойка – 5 500 грн. 
Також 30 січня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ОСОБА_1 . Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №73388288. 
За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит протягом 30 днів – не пізніше 28 лютого 2025 року.
За користування кредитом ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати на користь кредитодавця проценти:
- у розмірі 0,225 % від суми кредиту за кожен день користування коштами;
- у розмірі 4 % від суми кредиту за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальницею строку повернення кредиту).
Також позичальниця зобов`язалася сплатити на користь кредитодавця комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, а в разі порушення умов договору – сплачувати пеню у розмірі 4 % від суми простроченого платежу за кожен день порушення зобов`язань.
27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25 (з додатковою угодою), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №73388288 від 30 січня 2025 року. 
Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 19 101 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 9 300 грн;
-заборгованість за процентами – 3 465 грн;
-заборгованість за комісією за надання кредиту – 1 500 грн;
-заборгованість за процентами за понадстрокове користування кредитом – 4 836 грн.
Також 15 березня 2025 року ТОВ «Сіроко фінанс» уклало з ОСОБА_1 . Договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №183745. 
За умовами договору ТОВ «Сіроко фінанс» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 4 000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути позикодавцю позику протягом 30 днів – не пізніше 13 квітня 2025 року.
За користування позикою ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати на користь позикодавця проценти:
- у розмірі 0,01 % від суми позики за кожен день користування коштами;
- у розмірі 5 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальницею строку повернення позики).
Також позичальниця зобов`язалася сплатити на користь позикодавця комісію за надання позики у розмірі 20,71 % від суми позики, а в разі порушення умов договору – сплачувати пеню у розмірі 5 % від суми простроченого платежу за кожен день порушення зобов`язань.
26 серпня 2025 року ТОВ «Сіроко Фінанс» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №26082025 (з додатковою угодою), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №183745 від 15 березня 2025 року. 
Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 12 840 грн, у тому числі:
-заборгованість за позикою – 4 000 грн;
-заборгованість за процентами – 601,60 грн;
-заборгованість за комісією за надання позики – 238,40 грн;
-нарахована пеня – 8 000 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі.
В судове засідання представниця позивача не з`явилася, проте в матеріалах справи (позові) міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремій заяві (позові) не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 04 січня 2025 року ТОВ «ФК «Незалежні фінанси»» уклало з ОСОБА_1 . Договір про споживчий кредит №2725730.
Відповідно до договору ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 11 000 грн зі строком користування коштами протягом 345 днів (що складається з узгоджених в окремому графіку окремих періодів) – до 15 грудня 2025 року, а відповідачка зобов`язалася частинами (згідно узгодженого графіку) повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,0010 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом, сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 12,50 % від суми кредиту, а також сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 14 % від суми кредиту в перший день кожного розрахункового періоду (крім останнього).
У разі порушення позичальницею умов кредитного договору остання зобов`язалася сплачувати штраф у розмірі 1 000 грн за кожний випадок порушення.
25 липня 2025 ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №25072025 за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №2725730 від 04 січня 2025 року. 
Також 30 січня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ОСОБА_1 . Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №73388288. 
За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит протягом 30 днів – не пізніше 28 лютого 2025 року.
За користування кредитом ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати на користь кредитодавця проценти:
- у розмірі 0,225 % від суми кредиту за кожен день користування коштами;
- у розмірі 4 % від суми кредиту за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальницею строку повернення кредиту).
Також позичальниця зобов`язалася сплатити на користь кредитодавця комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, а в разі порушення умов договору – сплачувати пеню у розмірі 4 % від суми простроченого платежу за кожен день порушення зобов`язань.
27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25 (з додатковою угодою), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №73388288 від 30 січня 2025 року. 
Також 15 березня 2025 року ТОВ «Сіроко фінанс» уклало з ОСОБА_1 . Договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №183745. 
За умовами договору ТОВ «Сіроко фінанс» зобов`язалося надати ОСОБА_1 в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 4 000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути позикодавцю позику протягом 30 днів – не пізніше 13 квітня 2025 року.
За користування позикою ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати на користь позикодавця проценти:
- у розмірі 0,01 % від суми позики за кожен день користування коштами;
- у розмірі 5 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальницею строку повернення позики).
Також позичальниця зобов`язалася сплатити на користь позикодавця комісію за надання позики у розмірі 20,71 % від суми позики, а в разі порушення умов договору – сплачувати пеню у розмірі 5 % від суми простроченого платежу за кожен день порушення зобов`язань.
26 серпня 2025 року ТОВ «Сіроко Фінанс» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №26082025 (з додатковою угодою), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №183745 від 15 березня 2025 року. 
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що договір позики та кредитні договори, що є предметом судового дослідження, були вчинені в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорах усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця підписала правочини за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Таким чином, на підставі вказаних договорів у ОСОБА_1 виникли відповідні права та обов`язки позичальниці.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. 
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Водночас, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом (вказані положення такого стосуються відносин комерційної позики). 
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. 
Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 
Таким чином, з укладенням договорів факторингу до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли усі права та обов`язки первісних кредиторів за договорами.
Матеріалами справи підтверджено виконання первісними кредиторами своїх зобов`язань перед позичальницею (а.с. 23, 47, 64).
Однак матеріали справи не містять доказів належного виконання позичальницею своїх зобов`язань на користь первісних кредиторів або їх правонаступника.
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 04 січня 2025 року №2725730 заборгованість за вказаним договором станом на 25 липня 2025 року становить 31 800 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 11 000 грн;
-заборгованість за комісією за обслуговування кредиту – 15 300 грн;
-нарахована неустойка – 5 500 грн. 
Проте суд не погоджується з вимогою про стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредиту у зв`язку з наступним.
Ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.
Водночас, згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 та інших.
Наведені висновки в подальшому також підтримані й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, згідно якої якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
З кредитного договору вбачається, що комісією за обслуговування кредиту охоплюються послуги кредитодавця з надання усіх без виключення інформаційних послуг (у тому числі тих, що віднесені законом до безоплатних), а тому вказана умова є нікчемною в силу ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, нарахування комісії за обслуговування кредиту є безпідставним, а тому вказана комісія не підлягає стягненню.
Водночас, частина внесених позичальницею коштів на виконання умов кредитного договору була безпідставно розподілена кредитодавцем на сплату заборгованості з комісії за обслуговування кредиту (яка не підлягала нарахуванню), а тому такі кошти в сумі 4 720 грн підлягають перерозподілу на погашення заборгованості за кредитом, який у зв`язку з цим складає 6 280 грн (11 000 грн – 4 720 грн).
Що стосується нарахованої неустойки, то в цій частині слід зазначити наступне.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічні положення, що містилися в Законі України «Про споживче кредитування», дійсно були виключені Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». 
При цьому, аналогічні зміни в розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України Законом № 3498-IX не вносились.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин є чинними положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 2120-IX.
У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу».
Відтак, хоч Закон №3498-IX від 22 листопада 2023 року прийнятий пізніше, ніж Закон № 2120-IX від 15 березня 2022 року, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно.
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України, застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе.
Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України.
Разом з тим, при існуванні складної змістової колізії, застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин.
У практиці Європейського суду з прав людини знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).
Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства». У справі «Кантоні проти Франції» Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним.
Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо стягнення неустойки під час дії воєнного стану.
Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17.
Враховуючи викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який регулює звільнення позичальників від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань (зокрема, сплати процентів згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, неустойки) під час дії воєнного стану в Україні, і яка превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
За встановленого, вказана неустойка не підлягає стягненню.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №73388288 від 30 січня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 25 липня 2025 року становить 19 101 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 9 300 грн;
-заборгованість за процентами (за період з 30 січня 2025 року до 30 березня 2025 року) – 3 465 грн;
-заборгованість за комісією за надання кредиту – 1 500 грн;
-заборгованість за процентами за понадстрокове користування кредитом – 4 836 грн.
Проте вказаний розрахунок суперечить умовам договору.
Зокрема, за умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит зі строком користування протягом 30 днів (з 30 січня 2025 року до 28 лютого 2025 року).
Однак кредитодавець у вказаному договорі здійснював нарахування позичальниці процентів за користування кредитом в тому числі й поза межами встановленого строку кредитування, а саме до 30 березня 2025 року. 
Разом з тим, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом – проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами – проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
У кредитному договорі дійсно міститься умова про можливість продовження встановленого строку кредитування шляхом укладення сторонами додаткового договору. Однак матеріали справи не містять доказів, що між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (або його правонаступником) та ОСОБА_1 укладався додатковий договір про продовження строку кредитування, а тому нарахування договірних процентів за період з 01 березня 2025 року до 30 березня 2025 року є безпідставним, а тому вони не підлягають стягненню.
Таким чином, належна заборгованість за договірними процентами до стягнення становить 675 грн (10 000 грн (розмір кредиту) х 0,225 % (розмір договірної процентної ставки) х 30 днів (встановлений строку кредитування)), що узгоджується з підписаною сторонами кредитного договору таблицею обчислення вартості кредиту.
Водночас, суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості за процентами за понадстрокове користування кредитом у розмірі 4 836 грн (обґрунтування дивитись вище).
В іншій частині суд погоджується з нарахованою заборгованістю.
Тому заборгованість за вказаним договором станом на 25 липня 2025 року становить 11 475 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 9 300 грн;
-заборгованість за процентами (за період з 30 січня 2025 року до 28 лютого 2025 року) – 675 грн;
-заборгованість за комісією за надання кредиту – 1 500 грн. 
Згідно наданого позивачем розрахунку боргу за договором позики №183745 від 15 березня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 26 серпня 2025 року становить 12 840 грн, у тому числі:
-заборгованість за позикою – 4 000 грн;
-заборгованість за процентами – 601,60 грн;
-заборгованість за комісією за надання позики – 238,40 грн;
-нарахована пеня – 8 000 грн.
Проте суд не погоджується з вказаним розрахунком.
Зокрема, за умовами договору ТОВ «Сіроко Фінанс» зобов`язалося надати ОСОБА_1 позику зі строком користування протягом 30 днів (з 15 березня 2025 року до 13 квітня 2025 року).
Однак позикодавець у вказаному договорі здійснював нарахування позичальниці процентів за користування позикою в тому числі й поза межами встановленого строку користування позикою, а саме до 28 квітня 2025 року. 
У договорі позики дійсно міститься умова про можливість продовження встановленого строку користування позикою шляхом укладення сторонами додаткового договору. Однак матеріали справи не містять доказів, що між ТОВ «Сіроко Фінанс» (або його правонаступником) та ОСОБА_1 укладався додатковий договір про продовження строку користування позикою, а тому нарахування договірних процентів за період з 14 квітня 2025 року до 28 квітня 2025 року є безпідставним, а тому вони не підлягають стягненню (правове обґрунтування дивитись вище).
Таким чином, належна заборгованість за договірним процентами до стягнення (з урахуванням часткової сплати позичальницею вказаної заборгованості) становить 1,60 грн (4 000 грн (розмір позики) х 0,01 % (розмір договірної процентної ставки) х 29 днів (встановлений строк сплати процентів) – 10 грн (сплачені позичальницею проценти)). 
Водночас, суд не вбачає підстав для стягнення неустойки у розмірі 8 000 грн (обґрунтування дивитись вище).
В іншій частині суд погоджується із заборгованістю.
Таким чином заборгованість до стягнення за договором позики №183745 від 15 березня 2025 року станом на 26 серпня 2025 року становить 4 240 грн, у тому числі:
-заборгованість за позикою – 4 000 грн;
-заборгованість за процентами (з 15 березня 2025 року до 13 квітня 2025 року) – 1,60 грн;
-заборгованість за комісією за надання позики – 238,40 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 447,22 грн судового збору (1 295,92 грн (сплачений судовий збір, відповідно до розміру виділених вимог) х 34,51 % (розмір задоволених виділених вимог)).

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 

Стягнути з  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, 2; код ЄДРПОУ 35625014, р/р № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКомбанк»):

- заборгованість за Договором про споживчий кредит від 04 січня 2025 року №2725730, що утворилася станом на 25 липня 2025 року, а саме - заборгованість за кредитом у розмірі 6 280 (шість тисяч двісті вісімдесят) гривень;

- заборгованість за Договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 30 січня 2025 року №73388288, що утворилася станом на 25 липня 2025 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 9 300 (дев`ять тисяч триста) гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 30 січня 2025 року до 28 лютого 2025 року) у розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) гривень; заборгованість за комісією за надання кредиту у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, а всього в загальному розмірі 11 475 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень;

- заборгованість за Договором позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №183745 від 15 березня 2025 року, що утворилася станом на 26 серпня 2025 року, а саме: заборгованість за позикою у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень; заборгованість за процентами за користування позикою (з 15 березня 2025 року до 13 квітня 2025 року) у розмірі 1 (одна) гривня 60 копійок; заборгованість за комісією за надання позики у розмірі 238 (двісті тридцять вісім) гривень 40 копійок, а всього в загальному розмірі 4 240 (чотири тисячі двісті сорок) гривень;

- судовий збір у розмірі 447 (чотириста сорок сім) гривень 22 копійки. 

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Суддя: О.В. Вуїв