ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року
м. Харків
справа № 639/4094/25
провадження № 22-ц/818/944/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.
за участі секретаря Шнайдер Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за електричну енергію,-
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2025 року, постановлене суддею Борисенком О.О.
в с т а н о в и в:
У червні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» звернулося до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.03.2022 по 01.04.2025 у розмірі 179003,69 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та за отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав у розмірі 41,00 грн.
Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2025 року позов Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.03.2022 по 01.04.2025 у розмірі 179003 грн 69 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 40 (сорок) грн 00 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вирішити питання щодо судових витрат.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач не пропонував їй укласти договір. Суд не з`ясував, чи укладений договір чи ні. Крім того в країні настали форс-мажорні обставини. Позов є передчасним, оскільки воєнні дії у країні не закінчились.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, відповідно до вимог ст.367ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до частин 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що складений позивачем розрахунок заборгованості є обґрунтованим, доказів про погашення виниклої заборгованості та контррозрахунку відповідачем не надано, а відповідач у судовому засіданні визнала факт існування в неї боргу перед позивачем. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Харківенергозбут» про стягнення з відповідача заборгованості за електричну енергію є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с.29).
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.05.2025, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину р. № 5-1423 виданого 19.11.2008 П`ятою ХДНК (а.с.16).
З матеріалів справи убачається, що за адресою: АДРЕСА_1 АТ «Харківобленерго» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.20).
Отже, відповідач є споживачем електричної енергії, що з 2019 року постачається ПрАТ «Харківенергозбут» за адресою: АДРЕСА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 .
Відповідно до інформації АТ «Харківобленерго» від 28.05.2025 на запит ПрАТ «Харківенергозбут», до якого долучені дані комерційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_2 ), за особовим рахунком НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 нарахування обсягів розподіленої енергії проводиться згідно контрольних оглядів (а.с.18-20).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.02.2025 у справі № 639/630/25 відмовлено у видачі судового наказу Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за використану електроенергію, яка утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , з боржника ОСОБА_2 , на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії між споживачем та енергопостачальною організацією.
Згідно з п. п. 2) п. 5.5.5Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (далі по тексту - ПРРЕЕ), споживач електроенергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Відповідно до п. п. 1, 2, 8 п. 5.2.1 ПРРЕЕ, електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а також звернутися до оператора системи розподілу стосовно відключення (обмеження) електропостачання на об`єкт споживача у випадках, визначених цими Правилами, крім випадків постачання вразливих споживачів, визначених Кабінетом Міністрів України, та має право на застосування санкцій за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії відповідно до вимог законодавства.
Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.
Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
За приписом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Суд зазначає, що обов`язок сплачувати за спожиту електроенергію у споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, але і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин.
Так, відповідно до пп. 74, 84 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» ринок електричної енергії - система відносин, що виникають між учасниками ринку під час здійснення купівлі-продажу електричної енергії та/або допоміжних послуг, передачі та розподілу, постачання електричної енергії споживачам; споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
Згідно п. 93 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Судом першої інстанції встановлено, що у домоволодінні відповідачів в АДРЕСА_1 встановлено лічильник та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово- комунальних послуг належать, в тому числі комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу електричної енергії.
За приписами ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні), 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання та розподілу електричної енергії є енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом.
Пунктом 5 частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Як вбачається з довідки, відповідач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.11.2008 року.
Будинок приєднаний до системи електропостачання за зазначеною адресою відповідач отримує послуги, що надаються позивачем.
Доказів, які б свідчили про невикористання електропостачання, апелянтом не надано.
Обсяг спожитої електроенергії підтверджений поданим позивачем розрахунком та не спростований відповідачкою.
Доводи апеляційної скарги про те, що договір є неукладеним, оскільки в ньому не зазначено анкетних даних споживача не відповідає вимогам закону.
Згідно ч. 4 ст. 63 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.
Відповідно допункту 13 розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії", фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Наявність у відповідача електрокомунікацій та лічильника свідчить про акцептування договірних відносин з постачальником електроенергії.
Доказів оплати за отриманні послуги відповідачем не надано.
Висновок суду про наявність підстав для стягнення заборгованості відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Впровадження воєнного стану не впливає на обов`язок споживача сплачувати за одержані комунальні послуги.
Рішення суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинами справи.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно дост. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК Українисуд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Головуючий:        О.В. Маміна
Судді:         Ю.М. Мальований
Н.П. Пилипчук