ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/14487/24 пров. № А/857/19495/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року (суддя Потабенко В.А., м.Львів, повний текст складено 11 квітня 2025 року), -
ВСТАНОВИВ:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч) в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність в/ч щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди);
зобов`язати в/ч нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку (грошового забезпечення), нарахованого відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі – Порядок №100), у розмірі 92568,83 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 22.09.2017 по 19.01.2023. Стягнуто з в/ч на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 22.09.2017 по 19.01.2023 у розмірі 175163,09 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі вказує, що позивачу уже було виплачено середній заробіток за затримку всіх сум при звільненні, зокрема і за спірний період, а вказане за рішенням суду стягнення призведе до подвійної відповідальності відповідача за один і той же період.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач не отримав у день його звільнення всі належні виплати, а кошти в сумі 81887,48 грн йому було перераховано за наслідками судового вирішення спору із значною затримкою 07.06.2024, то він має право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору, відповідають встановленим обставинам справи, однак вказане рішення суду не може бути залишено без змін, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, наказом командира в/ч від 21.09.2017 №248 позивача виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. 
При звільненні з військової служби з позивачем не проведено повного розрахунку з грошового забезпечення (виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди). 
У зв`язку з цим, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року у справі №380/3504/21, яке набрало законної сили 06.09.2023 (далі – Рішення суду), зобов`язано відповідача, зокрема, нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби встановленої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуації», із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, та з врахуванням проведених виплат. 
Виплату зазначених коштів у розмірі 66955 грн (одноразова грошова допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди) + 14932,48 грн (компенсація сум податку з доходів фізичних осіб) відповідач здійснив лише 07.06.2024.
Поміж тим, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року у справі № 380/6069/24, яке набрало законної сили 05.02.2025, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань в/ч, яка перебуває на фінансовому забезпеченні НОМЕР_2 комендатури охорони та обслуговування на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 92568,83 грн.
Розрахунок суми середнього грошового забезпечення за цим рішенням суду у справі №380/6069/24 брався за період з 22.09.2017 (перший день після виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення) по 15.03.2024 (день, що передує дню остаточного розрахунку).
Також, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 380/11612/24, яке набрало законної сили 02.06.2025, стягнуто з в/ч на користь ОСОБА_1 , 27 111,09 грн середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Період за час затримки розрахунку при звільненні у справі №380/11612/24, обчислено з 16.03.2024 по 07.05.2024 (включно) (період з 22.09.2017 по 15.03.2024 не береться, оскільки питання про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення зв цей період вже вирішене у справі №380/6069/24).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП; в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-IX) положення статті 117 КЗпП викладено в такій редакції: У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Закон №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП набрали чинності з 19.07.2022.
Водночас для правильного вирішення питання щодо визначення суми компенсації, що підлягає стягненню з роботодавця за невиконання ним приписів частини другої статті 116 КЗпП, необхідно насамперед установити дату виникнення спірних правовідносин, пов`язаних з непроведенням повного розрахунку при звільненні.
Верховний Суд у постанові від 01 травня 2024 року у справі № 140/16184/23 висловив таку правову позицію незважаючи на визначення приписами статті 117 КЗпП невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником в строк, встановлений приписами статті 116 КЗпП, яким переважно є день звільнення.
Спірний період тривав з 22.09.2017 (наступний день за датою звільнення позивача ) по 08.05.2024 (період з 22.09.2017 по 15.03.2024 вже вирішений у справі №380/6069/24 та по 07.05.2024 вже вирішений у справі №380/11612/24). Тобто спірні правовідносини охоплюють період, який виник після 19.07.2022.
Отже, датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 КЗпП у цій справі, є дата звільнення позивача та дата розрахунку з ним.
Як встановлено вище, позивач виключений зі списків особового складу в/ч та всіх видів забезпечення 21.09.2017, станом на цей день відповідач протиправно не виплатив позивачу у належному розмірі грошове забезпечення.
На виконання Рішення суду в/ч виплачено позивачу грошове забезпечення 07.06.2024 у розмірі 81887,48 грн.
Проте, як уже наголошено судовими рішеннями у справах №№380/6069/24, 380/11612/24 вирішене питання про нарахування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 22.09.2017 по 15.03.2024 та з 16.03.2024 по 07.05.2024 (включно).
Обчислюючи період затримки розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням додаткової грошової винагороди, апеляційний суд враховує, що в/ч провела повний розрахунок при звільненні 07.06.2024.
Згідно з довідкою в/ч від 13.06.2022 №71/1/278 про нараховане грошове забезпечення позивача грошове забезпечення за липень 2017 року (31 день) складає 15854,48 грн, грошове забезпечення за серпень 2017 року (31 день) складає 15854,48 грн.
Середньоденний заробіток становить 511, 44 грн (31 708, 96 грн/62 дні).
Відтак, період за час затримки розрахунку при звільненні, за який у відповідача виникає обов`язок випалити позивачу середнє грошове забезпечення, з урахуванням статті 117 КЗпП (не більш як за шість місяців) обчислюється з 08.05.2024 по 06.06.2024 (включно) (період з 22.09.2017 по 15.03.2024 та з 16.03.2024 по 07.05.2024 не береться до уваги, оскільки питання про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за цей період вже вирішене відповідними судовими рішеннями).
Враховуючи наведене, період до стягнення становить 30 календарних днів.
Отже, сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивач за вказаного правового регулювання і встановлених судом обставин, становить 15343,20 грн (511,53 грн х 30 календарних днів).
З огляду на викладене, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.09.2017 по 19.01.2023, оскільки повторне стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку виплати всіх сум при звільненні на підставі статті 117 КЗпП призведе до застосування до відповідача подвійної відповідальності за одне і теж порушення.
На час ухвалення оскаржуваного рішення суду в судовому порядку вирішено питання про виплату середнього грошового забезпечення за періоди, що знову бралися судом за основу в частині розрахунку спірних до стягнення сум.
Тому встановивши несвоєчасну виплату роботодавцем працівнику належних при звільненні сум, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача конкретну суму штрафних санкцій за період який не охоплюється уже вирішеними в судовому порядку спорами.
Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з в/ч середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15343,20 грн.
Наведені доводи скаржника в цій частині є обґрунтованими, що відповідно має наслідком часткове задоволення вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року скасувати та ухвалити постанову, якою позов задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) 15343,20 грн середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) на користь (РНОКПП: НОМЕР_4 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 484,48 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич