Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.04.2026  	Справа №607/3133/25 Провадження №2/607/755/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
в складі : 
головуючого Ромазана В.В.
з участю секретаря Бойко О.В.
представника позивача Русина А.С.
представника відповідача Куриляк М.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду ,-

В С Т А Н О В И В:
 
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви 
Адвокат Русин А.С. в інтересах позивача ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до держави Україна в особі Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданоїнезаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, згідно якого просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 45 786,00 грн. матеріальної шкоди, 100 000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати.
На обґрунтування заявлених позовних вимог сторона позивача вказує на те, що 15.10.2024 працівниками СВ Відділення поліції № 4 (м. Збараж) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області здійснено обшук в рамках кримінального провадження №12024211090000178 від 03.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 .Працівники поліції, виламавши вхідні двері, зайшли до помешкання, власником якого є ОСОБА_1 . Вказав, що під час проведення обшуку із шухляд зникли грошові кошти в розмірі 3 500 грн (сім купюр по п`ятсот гривень). ОСОБА_1 у зв`язку із пошкодженням вхідних дверей до належної їй квартири здійснювала встановлення нових вхідних дверей, вартість яких разом із монтажем складає 22 286,00 грн. Крім того, зазначив, що внаслідок порушених прав та законних інтересів позивача, ОСОБА_1 зверталась до адвоката з метою захисту своїх законних прав та інтересів, у зв`язку із чим між адвокатом Русином A.C. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги № 14/11 від 14 листопада 2024 на суму 20 000 грн. За результатами проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_2 не було виявлено вогнепальної зброї та заборонених предметів. ОСОБА_2 у даному кримінальному провадженні не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого, дане кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Відтак, позивач вважає, що внаслідок незаконних дій працівників поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, ОСОБА_1 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 45 786,00 грн. Позивач намагалась врегулювати спір в досудовому порядку, звернувшись до ГУНП в Тернопільській області із заявою про відшкодування шкоди, однак жодної відповіді не отримала. Також, сторона позивача вказала, що незаконні дії працівників поліції завдали ОСОБА_1 значних душевних страждань, принизили її гідність, що призвело до вимушеного виправдовування в очах сусідів та знайомих за проведений обшук. Оскільки обшук та виламування дверей працівниками поліції зобразили її родину, як злочинців в очах їх знайомих, що в подальшому привело до погіршення відносин з оточуючими людьми та втрати нормальних життєвих зв`язків. Все це змусило ОСОБА_1 пережити сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, тривоги та сильним хвилюванням, що в подальшому негативно вплинуло на стан її здоров`я. Завдану позивачці моральну шкоду остання оцінює в розмірі 100 000, 00 грн., які також просить стягнути в її користь.

1.Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив.
Представник відповідача – Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 10.03.2025 подав відзив на позов відповідно до якого позов не визнав. Підтвердив, щоу провадженні СВ Відділення поліції №4 (м. Збараж) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області перебували матеріали кримінального провадження № 12024211090000178 від 03 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. 15.10.2024 року на підставі ухвали слідчого суді від 11 жовтня 2024 року проведено санкціонований обшук в квартирі та підсобних приміщеннях по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_2 , з метою виявлення, фіксації, відшукування та подальшого вилучення вогнепальної зброї та боєприпасів. При проведенні слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_2 , відомостей про протиправну діяльність останнього в ході досудового розслідування здобуто не було. 28.10.2024 року слідчим відділення поліції № 4 (м. Збараж) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12024211090000178 від 03 жовтня 2024 року за ч.1 ст.263 КК України. До вказаного відзиву представник відповідача додав відеофіксацію проведення обшуку 15.10.2024, де зафісковано, що обшук проводився в денний час доби, в квартирі, яка підлягала обшуку перебувало двоє дорослих чоловіків, які не відчиняли дверей та неодноразові прохання та повідомлення працівників поліції не реагували. Зазначає, що проведення обшуку не завжди пов`язане з можливими протиправними діями, вчиненими саме власниками або орендарями приміщень, де проходить обшук. На підставі наведеного, вважає, що позовні вимоги про стягнення з ГУНП в Тернопільській області матеріальної шкоди за пошкодження вхідних дверей у сумі 22 286,00 грн., не підлягають до задоволення, оскільки дії працівників поліції щодо примусового відкриття квартири були законними та здійснювалися на підставі ухвали суду про обшук. Зазначена норма дозволяє примусове проникнення до житла у разі, якщо особа відмовляється відчинити двері або в приміщенні нікого немає, а також для запобігання знищенню чи приховуванню доказів. Пошкодження майна у таких випадках є правомірним наслідком виконання процесуальних обов`язків правоохоронців та не може розглядатися як шкода, завдана протиправними діями, що є необхідною умовою для її відшкодування відповідно до статті 1173 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області матеріальної шкоди в розмірі 3 500,00 грн, як відшкодування за зниклі, зі слів позивачки грошові кошти, вважає, що такі вимоги є безпідставними та не підтверджені жодними належними доказами. Факт обшуку фіксувався на відео, а порушень законодавства з боку правоохоронців, зокрема щодо зникнення будь-яких речей чи коштів, ані поняті, ані син позивачки, який був присутній під час слідчих дій, не заявляли. Крім того, ні позивачка, ні її син не зверталися до вищестоящих правоохоронних органів із заявами про зникнення коштів, що ставить під сумнів сам факт завдання шкоди, адже в разі реальної втрати коштів потерпіла сторона мала б одразу вжити відповідних заходів для фіксації цього факту. Вважає, що оскільки позивачка не надала належних доказів того, що працівники поліції вчинили протиправні дії, які призвели до зникнення грошових коштів, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між обшуком та завданою шкодою, що виключає підстави для покладення відповідальності на ГУНП. Щодо позовних вимог про стягнення з Головногоуправління Національної поліції в Тернопільській області витрат позивачки на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. зазначив, що при матеріалах справи наявний лише договір про надання правової (правничої) допомоги від 14.11.2024 №14/11, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Русин А.С., однак інших доказів, які б підтверджували зазначені витрати позивачем не надано. Щодо відшкодування моральної шкоди вказує на те, що наявність моральної шкоди є умовою виникнення обов`язку щодо її відшкодування, тому зазначений факт має бути доведено особою, яка вимагає його відшкодування у встановленому законом порядку. Вважає, що аргументація розрахунку розміру моральної шкоди у позові відсутня, що унеможливлює задоволення позову. Також вважає, що оцінений ОСОБА_1 розмір моральної шкоди є завищеним, таким, що не відповідає дійсності, та не підтверджений належними доказами, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Представник Державної казначейської служби України через систему «Електронний суд» 17.03.2025 подала суду відзив на позовну заяву у якому позов не визнав. Зазначив, що належним відповідачем у даній справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідні органи державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди). Казначейство, яке залучено до справи, як другий відповідач, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин та не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.Тому вважає, що вимоги позивача щодо стягнення коштів із Казначейства є необґрунтованим і такими, що не відповідають встановленому законом способу захисту порушеного права. Крім того, звертає увагу суду на те, що за змістом позову, позивачка ототожнює розмір матеріальної шкоди із витратами на оплату правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 14 листопада 2024 року, укладеним із адвокатом на суму 20 000,00 грн. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. На підставі наведеного, у задоволенні позову просить відмовити.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Русин А.С. через систему «Електронний суд» 18.03.2025 подав суду відповідь на відзив, у якому звертає увагу суду на ту обставину, що 21.20.2024 ОСОБА_2 звертався із заявою про вчинення кримінального правопорушення у якій зазначив, що працівниками поліції було виламано вхідні двері, зламано шухляди в шафі, а також викрадено грошові кошти в розмірі 3500 гривень. Також вважає, що не заслуговують на увагу твердження відповідача про відмову у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки докази, що підтверджують їх понесення будуть надані у встановлений законодавством строк. Також зазначив, що позивачем детально описано у поданому позові в чому полягають її душевні страждання, які виникли внаслідок незаконних дій правоохоронних органів, а тому не погоджується із твердженням представника відповідача із цього приводу.
Представник Головного управління Національної поліції в Тернопільській області через систему «Електронни суд» 19.03.2025 подала суду заперечення на відповідь на відзив, у якому звертає увагу суду на те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 до органів прокуратури, службовою особою не виявленодостатніх підстав для початку досудового розслідування, що ставить під сумнів правдивість викладених у заяві відомостей. Крім цього, звертає увагу суду, що із долучено до відзиву ГУНП в Тернопільській області відео проведеного обшуку можна встановити, що перед тим, як здійснити силовий вхід, працівники поліції протягом більше ніж трьох хвилин стукали у двері та неодноразово повідомляли про необхідність їх відчинити та виконати їх законні вимоги. Таким чином, вважає, що твердження про відсутність спроби зайти мирним шляхом є хибним. Дії працівників поліції в цій ситуації були повністю обґрунтованими, відповідали вимогам законодавства та не містили жодних ознак неправомірного застосування сили. Також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу знаходилась за кордоном, у тому числі й під час здійснення зазначених слідчих дій. Відтак, вважає, що її душевні страждання, сильний емоційний стрес та фізичні прояви, які описує позивачка, неможливо пов`язати з подіями, що відбувалися за її відсутності, оскільки вона не могла безпосередньо сприймати обставини обшуку, чути чи бачити його перебіг або ж безпосередньо контактувати з правоохоронцями. Тому, твердження позивача про негайний негативний вплив обшуку на її емоційний стан та здоров`я є спекулятивним та не підкріплений жодними об`єктивними доказами.
Крім цього, представник Головного управління Національної поліції в Тернопільській області через систему «Електронний Суд» 30.09.2025 надала суду додаткові пояснення, які є аналогічними за змістом поданого відзиву на позов. Додатково зазначив, що позивачем оформлене замовлення № 18880 від 16.10.2024 на придбання дверей не є підтвердженням фактичної покупки. Також звертає увагу суду на те, що позивачем не надано фото/відео доказів пошкоджень, відсутній акт огляду приміщення, відсутні свідчення очевидців, відсутні фактичні витрати на ремонт: квитанції, товарий чек, банківський переказ, акт прийому - передачі, акт виконаних робіт або передачі товару, договір. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Русин А.С. 11.12.2025 через систему «Електронний Суд» надав суду додаткові пояснення у який вказав аналогічні обставини, зазначені ним у позові та відповіді на відзив.

2.Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою суду від 18.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального провадження.
02.07.2025 у даній справи закрито підготовче провадження, за наслідками якого справу призначено до розгляду по суті. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Русин А.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зіславшись на мотиви викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.
Представник Головного управління Національної поліції в Тернопільській області позовних вимог не визнала, просила відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, запереченнях та додаткових поясненнях.
Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилася та про причину неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином.

ІІ. Мотивувальна частина
1.Фактичні обставини, встановлені судом
Слідчим відділом відділення поліції №4 (м.Збараж) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024211090000178 від 03.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою слідчого судді Збаразького районного суду Тернопільської області від 11.10.2024, в рамках кримінального провадження №12024211090000178 від 03.10.2024, наданодозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у житловій квартирі АДРЕСА_2 , що на праві власності належать ОСОБА_1 , з метою виявлення, фіксації, відшукання та подальшого вилучення вогнепальної зброї та боєприпасів.
15 жовтня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді № 598/2510/24 провадження № 1-кс/598/291/2024 від 11 жовтня 2024 року проведено санкціонований обшук у гаражному приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , яким користується ОСОБА_2 , під час якого було виявлено наступні речі: паперовий згорток із речовиною рослинного походження, металеві предмети із нашаруваннями речовини невідомого походження, одну зрізану пластикову пляшку із нашаруванням речовини невідомого походження , паперовий згорток із речовиною рослинного походження, пластикову пляшку із нашаруванням речовини невідомого походження, на які ухвалою слідчого судді від 17.10.2024 накладено арешт. 
У подальшому 15.10.2024 за рапортом слідчого сектору дізнання відділення поліції №4 (м.Збараж) внесено відомості до ЄРДР за №12024216090000101 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. 
Окрім цього, 15 жовтня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді №598/2507/24 від 11 жовтня 2024 року було проведено санкціонований обшук в квартирі та підсобних приміщеннях по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_2 . 
Як слідує із ухвали слідчого судді Збаразького районного суду Тернопільської області від 11.10.2024 у справі №598/2507/24, якою надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_2 , а саме у квартирі АДРЕСА_2 , «…згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №397790686 від 03.10.2024, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 …».
Проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 15.10.2024 підтверджено копією протоколу обшуку від 15.10.2024, який проведено у присутності понятих та підставі вказаної ухвали слідчого судді, відповідно до якого «…у ході проведення обшуку у домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 заборонених обігом речей, вогнепальної зброї, боєприпасів до неї не було виявлено…». 
Зазначені обставини підтверджено також оглянутим у судовому засіданні записом проведення вказаного обшуку у зазначеному житловому приміщенні із якого вбачається, що такий проводився у присутності понятих. При цьому, суд звертає увагу на те, що у шухлядах працівниками поліції не було виявлені грошові кошти в розмірі 3 500 грн (сім купюр по п`ятсот гривень), про що зазначав у поданій позовній заяві позивач. Також зазначені дані підтверджують пошкодження вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 перед його початком у зв`язку із відмовою осіб, які знаходились у квартирі їх відчинити добровільно.
28 жовтня 2024 року слідчим СВвідділення поліції №4 (м.Збараж) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024211090000178 від 03.10.2024, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. 
Як слідує із означеної постанови, при проведенні слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_2 відомостей про протиправну діяльність останнього в ході досудового розслідування здобуто не було.
Відповідно до замовлення №18880 від 16.10.2024 ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_1 здійснено замовлення дверей стандартних (праві одинарні), 1980х860 на суму 22286 грн. 
Згідно копії фіскального чеку №6160963277 від 04.02.2026 та акту звірки взаєморозрахунків за період 0 01.01.2026 по 04.02.2026, ОСОБА_1 сплачено ФОП ОСОБА_3 за двері вхідні стандарт 1980х860 готівкові кошти на суму 22286 грн.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
Відповідно до вимог ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст.56 Конституції України.
За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, її посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Норми статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР.
Згідно із статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.
Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. (ч.1 ст.22 ЦК України). Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
За ч.1-2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Крім цього, згідно змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першоїстатті 1176 ЦК Українив інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 ЦК України).
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. 
Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на державу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

ІІІ.Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, проаналізувавши та оцінивши докази надані сторонами у справі, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи те, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази щодо заподіяння шкоди позивачу, внаслідок проведення обшуку у належній йому квартирі під час якого були пошкоджено майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12024211090000178 від 03.10.2024, яке у подальшому постановою слідчого СВ відділення поліції №4 (м.Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 28.10.2024 закрито у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тому суд доходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. При цьому, суд вважає, що наведеними вище доказами підтверджено понесені позивачем матеріальні витрати на відновлення свого майна, яке було пошкоджене під час проведення обшуку органом досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке було закрите у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, на суму 22286 грн. Відтак, суд вважає, що вимоги позивача у частині матеріальної шкоди на зазначену суду слід задовольнити. Також вирішуючи позов, суд вважає, що матеріалами справи не доведено протиправні дії органу досудового розслідування під час проведення обшуку у частині зниклих коштів із майна позивача на суму 3500 грн., оскільки дані відеофіксації обшуку такі факти не підтверджують.
Також, суд, оцінюючи розмір заподіяної моральної шкоди, враховує моральні страждання, які було заподіяні позивачу унаслідок пошкодження її майна, неможливість ним користуватись, прикладання зусиль для його відновлення, а також порушенні її нормальних життєвих зв`язків, намагання донесення до оточуючих своїх виправдань перед сусідами та знайомими, зусиль, необхідних для відновлення свого попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходячи із принципу розумності та справедливості, вважає, що його слід оцінити у розмірі 2 000 гривень.
Крім цього, суд, при вирішенні позову ураховує висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) у яких зазначено, що: «відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)». 
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд, – 

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного правління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, задовольнити частково.
Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 22 268 (двадцять дві тисячі двісті шістдесят вісім) грн.. компенсації матеріальної шкоди та 2 000 (дві тисячі) грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду.
У решті вимог позову, відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний зміст рішення складено 14 квітня 2026 року.

Реквізити сторін: 
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
відповідачі:
Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, місцезнаходження: м.Тернопіль, вул.Валова, 11, ЄДРПОУ 40108720;
Державна казначейська служба України, місцезнаходження: місто Київ, вул. Бастіонна,6, ЄДРПОУ 37567646.
Головуючий суддя    	В. В. Ромазан